П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/19646/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Липа Володимир Анатолійович 
Суддя-доповідач: Боровицький О. А. 
10 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Курка О. П.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20.11.2024 № 782/06-30-24-09 про виключення ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з реєстру платників єдиного податку;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 як платника єдиного податку 3-ї групи 5% з 30.09.2024 та включити ФОП ОСОБА_1 до реєстру платників єдиного податку.
До суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20.11.2024 від № 782/06-30-24-09 про виключення ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з реєстру платників єдиного податку до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
В обґрунтування заяви зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення істотно ускладнює ефективний захист порушених прав та законних інтересів позивача, оскільки призводить до подальшого настання негативних наслідків, зокрема унеможливлює стабільне здійснення господарської діяльності, створює ризик припинення або погіршення договірних відносин із контрагентами, негативно впливає на ділову репутацію позивача та істотно ускладнює відновлення його прав у разі задоволення позову. За таких обставин для поновлення порушених прав позивачу доведеться докласти значних зусиль, понести додаткові матеріальні витрати та вживати інших заходів правового захисту. Стверджує, що наведені обставини свідчать про наявність реальної та безпосередньої загрози заподіяння істотної шкоди правам та законним інтересам позивача до вирішення спору по суті, а також про існування ризику істотного ускладнення ефективного захисту та поновлення його порушених прав у разі задоволення позовних вимог.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2026 року задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20.11.2024 №782/06-30-24-09 про виключення ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з реєстру платників єдиного податку до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду про забезпечення позову, Головне управління ДПС у Житомирській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
З урахуванням мотивів та обґрунтувань суду першої інстанції, що покладені в основу прийняття оскаржуваної ухвали, а також доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Тому, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 240/26736/21 сформував правовий висновок, відповідно до якого анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору після розриву відповідних господарських зав`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Так, правові засади, на підставі яких здійснене відповідне анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями ПК України.
Відповідно п. 299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом
Згідно пп. 3 п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених, зокрема пп.298.2.3 п.298.2 ПК України.
Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку відбувається за чітко визначених та передбачених ПК України підстав, й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.
Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені частиною другою статті 150 КАС України.
Водночас колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що анулювання його реєстрації платником єдиного податку безумовно свідчить про існування підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України.
В даному випадку сам факт прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку та незгода позивача із таким рішенням не свідчать про існування підстав для забезпечення позову, оскільки питання щодо правомірності чи протиправності спірного рішення становить предмет судового розгляду та підлягає вирішенню за результатами дослідження всіх доказів у справі.
Апелянт як у заяві про забезпечення позову так і в апеляційній скарзі в якості ключового доводу посилається на такі можливі наслідки реалізації оскаржуваного рішення як необхідність переходу на загальну систему оподаткування, можливе виникнення обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість, збільшення податкового навантаження, можливість розірвання договірних відносин із контрагентами, ускладнення ведення господарської діяльності та необхідність подальшого коригування податкового обліку.
Разом із тим колегія суддів акцентує увагу на тому, що зазначені твердження мають загальний характер та не підтверджені жодними належними доказами.
Зокрема, до заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги не додано жодних доказів наявності договорів, виконання яких прямо залежить від перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, відомостей про намір контрагентів припинити співпрацю, доказів існування загрози припинення господарської діяльності чи звільнення працівників, а також будь-яких інших документів, які б свідчили про реальність та безпосередність зазначених ним ризиків.
Вказані доводи фактично зводяться до припущень про можливість настання певних негативних наслідків у майбутньому, тоді як інститут забезпечення позову застосовується за наявності належним чином підтверджених обставин, які свідчать про реальну небезпеку істотного ускладнення або неможливості ефективного захисту прав особи.
Наведені обставини стосуються насамперед організації податкового та бухгалтерського обліку суб`єкта господарювання і не доводять неможливості або істотного ускладнення поновлення порушених прав позивача.
Можливий перехід платника на загальну систему оподаткування не може розцінюватись як необґрунтований тягар для здійснення підприємницької діяльності, адже така дія визначена законом, а необхідність вчинення певних дій щодо приведення податкового обліку у відповідність до остаточного результату судового розгляду не є винятковою обставиною у розумінні статті 150 КАС України та не свідчить про неможливість виконання майбутнього судового рішення.
Крім того, щодо посилання позивача на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів без вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, Апеляційний суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати (зокрема, додаткові витрати, додаткові фінансові навантаження, тощо). Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29.09.2022 у справі № 380/3826/21, від 25.06.2025 у справі № 260/976/25, від 05.08.2025 у справі № 160/31220/24.
Тому ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника у спірних правовідносинах ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Адже чинне законодавство передбачає захист саме порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав осіб, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.
Як уже наголошувалося судом вище, предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20.11.2024 № 782/06-30-24-09 про виключення ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з реєстру платників єдиного податку, а також відновлення відповідної реєстрації.
За таких обставин зупинення дії оскаржуваного рішення фактично забезпечило б збереження за позивачем статусу платника єдиного податку на весь час розгляду справи та дозволило б йому продовжувати здійснювати діяльність саме на тих умовах, які він прагне відновити шляхом задоволення позову.
Отже запропонований спосіб забезпечення позову перебуває у безпосередньому зв`язку з кінцевою метою заявлених позовних вимог та фактично спрямований на тимчасове досягнення результату, на отримання якого спрямований сам позов.
Враховуючи зазначено, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд оцінює насамперед наявність доказів, поданих заявником на підтвердження існування підстав для застосування відповідних заходів.
Тобто, саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Натомість відсутність належних доказів на підтвердження таких обставин не покладає на суд обов`язку самостійно збирати докази або спростовувати припущення заявника іншими доказами.
Що стосується посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №160/11784/23, від 14 січня 2025 року у справі №280/9045/24, від 10 липня 2025 року у справі №240/2350/25, то тут необхідно враховувати, що особливістю інституту забезпечення позову є те, що наявність чи відсутність підстав для його застосування не може визначатися виключно шляхом порівняння з висновками, зробленими судами в інших справах, оскільки відповідне процесуальне питання вирішується виходячи із сукупності індивідуальних обставин конкретної справи, доведеності заявлених ризиків та оцінки доказів, поданих саме у цьому судовому провадженні.
Правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права не звільняють особу, яка звертається із заявою про забезпечення позову, від обов`язку доведення наявності саме у її справі обставин, передбачених частиною другою статті 150 КАС України. Тому наведення прикладів судової практики не може замінити належне доказування існування підстав для застосування відповідних заходів забезпечення позову.
Натомість у даній справі позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Так само в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві позивача доводи у їх сукупності не свідчать про наявність передбачених частиною другою статті 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволенні відповідної заяви.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що суд першої інстанції безпідставно вжив заходів для забезпечення позову справи, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити повністю.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову. 

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.  

Головуючий | | | Боровицький О. А.
Судді | | | Курко О. П.    Ватаманюк Р.В.