Єдиний унікальний номер 728/2088/26 
Номер провадження 3/728/801/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,

за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – не з`явилася,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Бахмач) Ніжинського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
за частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також – КУпАП),
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.

І. Опис фактичних обставин, встановлених Судом.
1. ОСОБА_1 (далі також – Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності) інкримінується, що остання 07.08.2026 о 17 год 00 хв в с. Курінь по вул. Центральна, буд. 44, будучи продавцем ПП “Фортуна”, здійснювала торгівлю алкогольними напоями, а саме продала 3 (три) літри горілки “Козацький Дух” без марок акцизного податку громадянці ОСОБА_2 , чим порушила вимоги пункту 226.5 статті 226 Податкового кодексу України.

ІІ. Рух справи.
2. Після надходження адміністративних матеріалів стосовно Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до Бахмацького районного суду (далі також – Суд), їх розгляд у судовому засіданні було призначено на 14.09.2026 о 16 год 00 хв.

ІІІ. Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
3. У судове засідання, призначене на 14.09.2026 о 16 год 00 хв, Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася, причини неявки не повідомила.
4. За змістом положень статті 268 КУпАП неявка належним чином повідомленої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.

ІV. Досліджені докази.
5. На підтвердження вини Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення Суду надано такі докази, передбачені статтею 251 КУпАП, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні:
- протокол про адміністративне правопорушення від 07.08.2026 серії ВАД № 774654;
- письмові пояснення ОСОБА_2 від 07.08.2026;
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 07.08.2026;
- диск з відеозаписом.

V. Оцінка Суду.
6. Перш за все, стосовно поінформованості Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, Суд відмічає, що відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
7. Після надходження на розгляд до Суду адміністративних матеріалів Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, повідомлялася про судове засідання шляхом направлення поштовим відправленням повістки за місцем проживання, яке має статус “ОТРИМАНО”.
8. Разом з тим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була поінформована про цей процес, який здійснюється, однак бажання приймати у ньому безпосередню участь, не дивлячись про обізнаність у його здійсненні, не виявила.
9. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також – Конвенція), ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
10. Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі “Фрідлендер проти Франції”, [GC], № 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII).
11. При цьому сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
12. Як наслідок, ураховуючи поінформованість ОСОБА_1 про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, Суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останньої своїм особистим вільним користуванням власними правами на власний розсуд.
13. Більш того, Суд вважає, що ним виконано процесуальний обов`язок повідомлення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду цієї справи.
14. Також Суд враховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру або встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого кримінального обвинувачення.
15. У цьому контексті слід відмітити, що поняття “кримінальне обвинувачення” має “автономне” значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (“Блохін проти Росії” (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; “Адольф проти Австрії” (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення “кримінального” характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке “обвинувачення”.
16. Зокрема, у § 49 справи “Озтюрк проти Німеччини” Європейський суд з прав людини зазначив (далі також – ЄСПЛ), що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.
17. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні ЄСПЛ у справі “Енгель та інші проти Нідерландів” (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.
18. Стаття 6 у її кримінально-процесуальному аспекті вважається такою, що застосовується до митного права (“Салабіаку проти Франції” (Salabiaku v. France)), до покарань, призначених судом, що займається питаннями бюджетної і фінансової дисципліни (“Гуіссет проти Франції” (Guisset v. France)), а також до рішень деяких адміністративних органів, які мають повноваження у галузях економічного, фінансового і антимонопольного права (“Ліллі Франс С.А. проти Франції” (Lilly France S.A. v. France) (ухв.); “Дюбюс С.А. проти Франці” (Dubus S.A. v. France); “А. Менаріні Діагностікс С.р.л. проти Італії” (A. Menarini Diagnostics S.r.l. v. Italy); “Компанія “Produkcija Plus Storitveno podjetje d.o.o.” проти Словенії” (Produkcija Plus Storitveno podjetje d.o.o. v. Slovenia, §§ 45-46) в тому числі до маніпуляцій на ринку (“Гранде Стівенс та інші проти Італії” (Grande Stevens and Others v. Italy), §§ 94-101).
19. Відповідно, слід дійти висновку, що діє і підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції, який вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти “обвинувачення” зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (“Пелісьє та Сассі проти Франції” (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; “Камасінський проти Австрії” (Kamasinski v. Austria), § 79).
20. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про “причину” обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про “характер” обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (“Матточча проти Італії” (Mattoccia v. Italy), § 59; “Пенев проти Болгарії” (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42).
21. Суд нагадує, що згідно з положеннями частини першої статті 156 КУпАП адміністративно-караним діянням є роздрібна або оптова торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку чи з підробленими марками цього податку, яка тягне за собою накладення адміністративного стягнення у виді штрафу від двохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.
22. Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, а також у сфері охорони здоров`я населення. Зазначені відносини, серед іншого, регулюються Податковим кодексом України, Законом України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” від 18.06.2024 № 3817-IX (далі також – Закон № 3817-ІХ), Положенням про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затверджене постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2010 № 1251, тощо.
23. Пунктом 226.5 Податкового кодексу України передбачено маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється марками акцизного податку, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.
24. У свою чергу об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за частиною першою статті 156 КУпАП полягає, серед іншого, у здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями чи тютюновими виробами без марок акцизного податку.
25. Тобто диспозиція частини першої статті 156 КУпАП є бланкетною нормою і при кваліфікації дій правопорушника за цією статтею необхідно керуватися положеннями інших нормативно-правових актів.
26. Водночас згідно з частиною третьою статті 16 Закону № 3817-ІХ суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на право виробництва алкогольних напоїв (крім алкогольних напоїв без додавання спирту (вин виноградних, вин плодово-ягідних, напоїв медових) з виноматеріалів власного виробництва, отриманих шляхом переробки самостійно вирощених/вироблених плодів, ягід, винограду, меду), здійснюють оптову торгівлю такими товарами (продукцією) за наявності у них ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, а роздрібну торгівлю – за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями
27. При цьому під роздрібною торгівлею Закон № 3817-ІХ розуміє діяльність з продажу товарів (у тому числі з їх відвантаженням для подальшої доставки) кінцевим споживачам для особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив без фактичного споживання у місці продажу або на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах громадського харчування.
28. Також відповідно до положень статті 73 зазначеного Закону до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема за виробництво та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізація фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без паперових марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку (крім випадків, передбачених законодавством, та випадків, якщо маркування марками акцизного податку таких алкогольних напоїв не передбачено зовнішньоекономічним договором (контрактом).
29. Відповідно системне тлумачення положень Закону № 3817-ІХ вказує на те, що роздрібна торгівля тютюновими виробами та горілчаними виробами дозволяється лише суб`єкту господарювання і лише за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на роздрібну торгівлю.
30. Отже суб`єктом адміністративного проступку за частиною першою статті 156 КУпАП є працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадяни – суб`єкти підприємницької діяльності в цих галузях, а не будь-яка фізична особа.
31. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.
32. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи, Суд відмічає, що хоч об`єктивна сторона вищезгаданого адміністративного правопорушення, і полягає у здійсненні торгівлі, тобто процесі обміну товару на гроші, однак у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо отримання ОСОБА_1 грошей від продажу алкогольного напою без марок акцизного податку, тобто виручки, яка відповідно до санкції частини першої статті 156 КУпАП повинна бути конфіскованою у разі визнання особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.
33. Матеріали справи не містять фіскального або товарного чеку, який є основним належним та допустимим доказом здійснення розрахункової операції під час роздрібної торгівлі. Пояснення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідка ОСОБА_2 за відсутності первинних розрахункових документів не можуть беззаперечно підтверджувати факт реалізації підакцизного товару. До того ж такі пояснення не містять детальної інформації, яким чином здійснювався ймовірний розрахунок, якими купюрами, їх номінал, тощо.
34. Також уповноваженою особою на складання протоколу не долучено до матеріалів справи жодного документу (трудового договору, наказу про прийняття на роботу, посадової інструкції), який би підтверджував наявність у ОСОБА_1 повноважень на здійснення розрахункових операцій чи реалізацію товару від імені ПП “ФОРТУНА”.
35. Підсумовуючи викладене, Суд зауважує, що згідно з частиною другою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
36. За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
37. Відповідно до статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
38. Суд наголошує, що у відповідності до статті 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
39. Також Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки, зокрема самостійно перекваліфіковувати діяння, вчинення якого інкримінується.
40. Окрім того, у справі “Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії” (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа “Коробов проти України”, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом” (рішення від 18.01.1978 у справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v. the United Kingdom), § 161).
41. З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що у діях Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні усі необхідні елементи складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 156 КУпАП, а саме – відсутнє належне підтвердження належності ОСОБА_1 до суб`єктів інкримінованого їй правопорушення, а також факту передачі грошей за отриманий товар.
42. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
43. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 9, 23, 38, 156, 247, 276-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, –
П О С Т А Н О В И В :
1. Закрити провадження у справі щодо притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
2. Після набрання постановою законної сили, повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дві пластикові пляшки ємністю по 1,5 (півтора) літра та картонну коробку з полімерною ємністю, в якій знаходиться рідина об`ємом 7 (сім) літрів, які було вилучено під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 07.08.2026 серії ВАД № 774654.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя
Бахмацького районного суду Сороколіт Євген Миколайович