ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/3842/24 пров. № А/857/25485/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Мандзія О. П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року, головуючий суддя – Дудар О.М., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- 

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування при призначенні пенсії за віком до страхового стажу зазначеного в трудовій книжці НОМЕР_1 періоду роботи із 01 вересня 1992 року по 30 серпня 1998 року в Орлівській неповній середній школі на посаді вчителя обслуговуючої праці; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 період роботи із 01 вересня 1992 року по 30 серпня 1998 року в Орлівській неповній середній школі на посаді вчителя обслуговуючої праці, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з дати призначення пенсії, врахувавши страховий стаж роботи за вказаний період, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що на виконання рішення суду відповідач призначив позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, не зарахувавши при цьому до страхового стажу період роботи в Орлівській неповній середній школі. Підстава таких дій органу Пенсійного фонду – відсутність у записі трудової книжки №8 про прийняття на роботу назви установи. Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки чинне законодавство покладає відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок на роботодавця. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування під час призначення ОСОБА_1 пенсії за віком до загального страхового стажу періоду роботи в Орлівській неповній середній школі з 01 вересня 1992 року до 30 серпня 1998 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Орлівській неповній середній школі з 01 вересня 1992 року до 30 серпня 1998 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що запис трудової книжки №8 про прийняття на роботу не містить назви установи, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Крім того, відповідний період роботи позивача в Орлівській неповній середній школі перетинається з періодом навчання. Інших документів, крім трудової книжки, які б підтверджували спірний стаж роботи, позивачем надано не було. Враховуючи вимоги чинного пенсійного законодавства, тривалість страхового стажу позивача визначена на підставі наданих документів та відомостей реєстру застрахованих осіб, становить 33 роки 3 місяці 3 дні. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 року у справі №460/49829/22, з 01.10.2022 року призначило ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір якої визначено згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
06.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою щодо надання інформації про зараховані до її страхового стажу періоди роботи.
Листом від 07.12.2023 року №39062-36392/І-02/8-1700/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про те, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.09.1992 року по 30.08.1998 року згідно із записами трудової книжки, оскільки відсутня назва установи у записі №8 про прийняття на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Вважаючи дії відповідача щодо незарахування відповідного періоду до страхового стажу протиправними, позивач звернулася до суду із позовною заявою у цій справі..
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду з 30.08.1983 року до 10.04.2007 року у зв`язку із виправленням у даті наказу є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.
Згідно із п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.
Матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.07.1985 року містить, зокрема, такі записи: №6 від 01.09.1989 року – зарахована студенткою першого курсу філологічного факультету "Українська мова і література, німецька мова" – наказ №128с від 15.07.1989 року; №7 від 15.08.1994 року – відрахована у зв`язку з закінченням повного курсу навчання – наказ №221-с від 17.06.1994 року; №8 від 07.09.1992 роуц – призначити ОСОБА_1 на посаду вчителя обслуговуючої праці та української мови і літератури - наказ №341 по райвно від 07.09.1992 року.
При цьому, запис №8 засвідчений директором школи Козаком та печаткою Орлівської неповної середньої школи.
Позивачем до матеріалів справи долучено копію наказу по Березнівському відділу освіти від 07.09.1992 року №341 "Про призначення ОСОБА_1 ", згідно з яким ОСОБА_1 призначена вчителем обслуговуючої праці Орлівської неповної середньої шкоди з 1 вересня 1992 року.
Згідно з довідкою Орлівського ліцею Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 20.03.2024 №01-19/28, ОСОБА_1 дійсно була призначена на посаду вчителя обслуговуючої праці 01 вересня 1992 року в Орлівську неповну середню школу (наказ Березнівського районного відділу народної освіти №341 від 07 вересня 1992 року) та продовжує працювати по даний час.
Згідно з довідкою Відділу освіти, молоді та спорту Березнівської районної державної адміністрації від 24.10.2023 №19, ОСОБА_1 дійсно з 01 вересня 1992 року була призначена на посаду вчителя обслуговуючої праці Орлівської неповної середньої школи (наказ по Березнівському районному відділу народної освіти від 07.09.1992 №341 "Про призначення ОСОБА_1 ").
Колегія суддів звертає увагу, що записи в трудовій книжці позивача про прийняття та звільнення з роботи у спірні періоди містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів, посаду на якій позивач працювала, а також завірені підписом відповідальної особи. Вказані записи скріплені печаткою.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що недоліки записів у трудовій книжці не може бути підставою для незарахування спірних періодів до його страхового стажу та позбавлення його права на пенсійне забезпечення.
Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.
Щодо доводів апелянта про те, що період роботи позивача в Орлівській неповній середній школі з 01.09.1992 до 17.06.1994 співпадає з періодом її навчання в Рівненському державному педагогічному інституті, то згідно з архівною довідкою Рівненського державного гуманітарного університету від 24.10.2022 року №192-01/1-17, ОСОБА_1 дійсно навчалася в Рівненському державному педагогічному інституті. Наказом №383-с від 04.08.1992 року ОСОБА_1 переведено на індивідуальний навчальний план навчання з 01 вересня 1992 року на І-ІІ семестр у зв`язку з сімейними обставинами. Відповідно до наказу №417-с від 20.09.1993 ОСОБА_2 переведено на індивідуальний план навчання з 13 вересня 1993 року по 01 травня 1994 року. Згідно з наказом №221-с від 17.06.1994 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію вчителя української мови, іноземної мови (німецька), видано диплом КБ №000862 реєстраційний №739, та відраховано цим же наказом у зв`язку із закінченням навчання.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, що індивідуальний план навчання, серед іншого, може включати індивідуальний графік відвідування занять (самостійна робота, окремі терміни складання сесії) та надається, зокрема, тим студентам, які поєднують навчання з роботою.
Отже, факт навчання позивача у спірний період за індивідуальним планом в Рівненському державному педагогічному інституті не скасовує факт її роботи в Орлівській неповній середній школі на посаді вчителя.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не зараховано спірний період до страхового стажу позивача, покликаючись на формальні підстави.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів до страхового стажу позивача, що враховується при призначенні пенсії.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог, відтак такі підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі №460/3842/24 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	Т. В. Онишкевич