Справа № 509/316/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їхніх представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
захисника ОСОБА_9 
за участю обвинуваченої ОСОБА_10 

розглянувши в закритому судовому засіданні, в залі суду, в с.-щі Овідіополь, матеріали кримінального провадження № 12021162160000777 від 04.09.2021 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, з вищою освітою, незаміжньої, маючу на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючої лікарем акушером-гінекологом КНП «Великодолинський КДЦ» Великодоллинської селищної ради Одеського району Одеської області, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_2 - у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, а також цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_10 та КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ :

 
Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі статтею 49 Конституції України, кожному гарантовано право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров?я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. 
Відповідно до п.п. «д»,«е»,«і» статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2802-XII (з наступними змінами та доповненнями), кожний громадянин України має право на охорону здоров?я, що передбачає, зокрема: кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу із забезпеченням належного рівня захисту персональних даних, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я, а також доступ до необхідних лікарських засобів та медичних виробів у порядку, встановленому законодавством; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров?я і здоров?я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров?ю шкоди.
Згідно з п.п. «в»,«е» статті 7 вказаного Закону, держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров?я шляхом фінансування надання всім громадянам та іншим визначеним законом особам гарантованого обсягу медичних і реабілітаційних послуг та лікарських засобів у порядку, встановленому законом; встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я.
Частина 6 статті 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я» передбачає, що у разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди.
Відповідно до ст. 33 вказаного Закону, медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я», лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров?я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря.
Частиною 1 статті 35-1 вказаного Закону передбачено, що первинна медична допомога - це медична допомога, що передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому спеціалізованої медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги у разі розладу фізичного чи психічного здоров`я пацієнта, який не потребує екстреної, спеціалізованої медичної допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я.
Згідно з ч. 3 ст. 39 вказаного Закону, медичний працівник зобов?язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров?я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров?я. Лікуючий лікар зобов`язаний інформувати пацієнта, який досяг повноліття, або фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, про можливі наслідки для здоров`я пацієнта у разі застосування лікарських засобів, зокрема щодо показань та протипоказань, а також можливих небажаних реакцій, у тому числі звикання/резистентність, що можуть мати місце при застосуванні препарату відповідно до рекомендованих лікарем дозування та способу застосування для лікування, діагностики або профілактики захворювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 вказаного Закону, заклади охорони здоров?я забезпечують кожній жінці кваліфікований медичний нагляд за перебігом вагітності, стаціонарну медичну допомогу при пологах і медичну допомогу матері та новонародженій дитині.
Порядок заповнення та ведення первинної облікової документації під час вагітності та пологів встановлений Інструкцією «Щодо заповнення форми первинної облікової документації № 096/о «Історія вагітності та пологів», затверджену наказом Міністерства охорони здоров`я від 21.01.2016 №29.
Згідно з п.п. 2-4 вказаної Інструкції, форма № 096/о є формою первинної облікової документації, що заповнюється на кожну вагітну, роділлю та породіллю, які госпіталізовані в стаціонар із строком вагітності 22 тижні та більше. Форма № 096/о містить всі дані щодо перебігу пологів протягом усього періоду перебування в стаціонарі, організації медичного лікування, дані об`єктивних обстежень та призначень. Форма № 096/о ведеться з метою контролю правильності організації лікувально-діагностичного процесу та використовується для надання матеріалів за запитами (правоохоронних органів, суду тощо).
У відповідності до п. 3 «Лікар-акушер-гінеколог», розділу «Професіонали в галузі лікувальної справи (крім стоматології) Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом МОЗ України №117 від 29.03.2002, керується чинним законодавством України про охорону здоров?я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров?я, організацію акушерсько-гінекологічної допомоги населенню. Зобов`язана здійснювати діагностику вагітності, спостереження за вагітними, рододопомогу, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллями; застосовувати сучасні методи профілактики, лікування та реабілітації в межах своєї спеціальності; володіти всіма методами амбулаторного і стаціонарного лікування, повним обсягом хірургічних втручань; надавати швидку і невідкладну медичну допомогу хворим акушерсько-гінекологічного профілю; здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів; вести лікарську документацію.
Також, лікар-акушер-гінеколог повинен знати: чинне законодавство про охорону здоров?я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, основи права в медицині, організацію акушерсько-гінекологічної допомоги; права, обов`язки та відповідальність лікаря-акушера-гінеколога; сучасну класифікацію гінекологічних захворювань; топографічну анатомію нормальну і патологічну фізіологію організму жінки; фізіологію та патологію вагітності, пологів і післяпологового періоду; загальні і спеціальні методи обстеження, які застосовуються в акушерстві і гінекології; сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації акушерсько-гінекологічних захворювань, сучасні методи проведення пологів; профілактику невиношування і переношування вагітності, реанімацію, інтенсивну терапію новонароджених; сучасні методики виконання акушерських та ургентних гінекологічних операцій і маніпуляцій, а також реанімації; принципи доопераційної підготовки хворих і післяопераційного спостереження за ними; виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію; правила оформлення медичної документації; сучасну літературу зі спеціальності та методи її узагальнення.
Так, згідно наказу заступника директора КНП ОСР «Овідіопольська лікарня» № 186-к від 23.11.2007 р. - Бишляга призначена на посаду лікаря-акушера-гінеколога Великодолинської селищної ради на 0,5 ставки з 01.12.2007 р. на час відсутності основного працівника, яку займала до 24.12.2021 р. включно.
Наявність необхідної медичної кваліфікації лікаря Бишляги підтверджується дипломом Одеського державного медичного університету за спеціальністю «Лікувальна справа», кваліфікацією лікаря за рівнем «Спеціаліст» від 30.06.2008 р. СК №24143523, сертифікатом МОЗ України №001865 від 31.01.2006 р. про присвоєння Бишлязі звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Акушерство і гінекологія»; посвідченням Департаменту охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації № 423, відповідно до якого, Бишлязі з 14.06.2017 р. року присвоєно першу категорію за спеціалізацією «Акушерство і гінекологія».
Згідно з посадовою інструкцією лікаря-акушера-гінеколога КНП ОСР «Овідіопольська лікарня» Бишляги, з якою остання ознайомлена під підпис 17.06.2014 р., вказана посада належить до професійної групи «Професіонали», призначається та звільняється з посади наказом головного лікаря.
Відповідно до Розділу 3 посадової інструкції, до основних функцій лікаря належить, зокрема: діагностика вагітності, спостереження за вагітними, роддопомога, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллям, організація та проведення диспансерізації гінекологічно хворих; застосування сучасних методів профілактики, лікування та реабілітації в межах своєї спеціальності, володіння всіма методами амбулторного і стаціонарного лікування; надання швидкої і невідкладної медичної допомоги хворим акушерсько-гінекологічного профілю.
До функціональних обов`язків (Розділ 4 посадової інструкції) лікаря належать, зокрема: знання фізіології та патології вагітності; сучасні методи профілактики, діагностування, лікування, реабілітації та диспансеризації акушерсько-гінекологічних захворювань; виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію.
При чому, Бишляга, являючись медичним працівником з необхідною спеціальною медичною освітою, перебуваючи на посаді лікаря-акушера-гінеколога, та будучи ознайомленою з посадовою інструкцією, стандартами і клінічними протоколами надання медичної допомоги під час вагітності та пологів, маючи необхідні знання та компетенцію щодо застосування різних методик обстеження пацієнтів, виявлення ознак захворювань та патологій, їх своєчасного лікування, застосування необхідних медичних препаратів, порядку ведення медичної документації, в порушення вимог вищенаведених нормативних актів, допустила неналежне виконання своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому за наступних обставин. 
Так, 09.02.2021 р. потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була поставлена на облік як вагітна у медичному закладі за адресою : Одеська область, Одеський район, с.-ще Великодолинське, вул. Світла, 3 та на неї заведена індивідуальна карта вагітної та породіллі № 28 поліклінічного відділення «Овідіопольської центральної лікарні» та обмінна карта, а лікарем, який буде здійснювати супровід вагітної пацієнтки ОСОБА_5 обрано лікаря-акушера-гінеколога Бишлягу.
Під час перебування на обліку за результатами призначених Бишлягою лабораторних досліджень 14.06.2021 р., 14.07.2021 р. та 12.08.2021 р., що підтверджується інформацією з індивідуальної карти № 28 від 09.02.2021 р. вагітної ОСОБА_5 та її обмінної карти від 09.02.2021 р. 
Тобто, на етапі допологового спостереження, неодноразово, були виявлені ознаки передчасного дозрівання плаценти, анемії, гіпертрофії плаценти, лейкоцитозу в мазках з різних ділянок статевих органів, а також в сечі вагітної ОСОБА_5 , що об?єктивно вказувало лікарю на наявність запального процесу сечостатевих органів, точну локалізацію (кольпіт, вагініт, цистит тощо), тобто ознаки захворювання вагітної, які знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з інфікуванням плода потерпілої ОСОБА_12 у внутрішньоутробному періоді.
При цьому, лікар Бишляга, продовжуючи спостереження за вагітною ОСОБА_5 , у період часу з 14.06.2021 р. по 12.08.2021 р., достовірно володіючи інформацією про виявлені ознаки захворювання вагітної, що несуть небезпеку для її плода, маючи необхідні знання, достатній рівень кваліфікації та можливості для вжиття необхідних заходів, спрямованих на усунення ознак захворювання, причин, що привели до його виникнення, лікування вагітної ОСОБА_5 - відповідних заходів не вжила, обмежившись лише санацією сечових шляхів, що не дало необхідного результату, не усунула ознаки захворювання та, відповідно, небезпеку для плода вагітної та у подальшому у такому стані направила ОСОБА_5 до пологового відділення КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР, куди вагітна ОСОБА_12 поступила 23.08.2021 р.
У подальшому, відповідно до історії вагітності та пологів № 3774/380 КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР від 23.08.2021 р., пологи ОСОБА_5 завершилися народженням живої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 о 02:50 год. та через 5 годин після народження, стан дитини погіршився, і, незважаючи на проведену терапію та виконані у повному обсязі реанімаційні заходи, в цей же день, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 22:30 год. констатовано смерть дитини. 
Смерть дитини - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 настала внаслідок внутрішньоутробного інфікування з розвитком комбінованого ураження легень, внутрішньоутробної інтерстиційної пневмонії, аспірації інфікованими навколоплідними водами, респіраторним дистрес-синдромом з вираженими геморагічним компонентом. Також, у новонародженої дитини визначались прояви синдрому системної запальної відповіді з явищами ДВЗ-синдрому з множинними крововиливами різної локалізації, в тому числі й у м`які оболонки, судинні сплетіння шлуночків головного мозку, нирки, наднирники та в даному випадку «епідуральний крововилив в шийному відділі спинномозкового каналу» міг бути проявом ДВЗ-синдрому (дисеміноване внутрішньосудинне згортання).
Виявлені при гістологічному дослідженні зміни, а саме : незрілість легеневої тканини та характеристики запалення в плаценті, вказують на те, що інфікування плода відбувалося у внутрішньоутробному періоді задовго (тижні) до пологів і з урахуванням клінічних даних, пов`язане насамперед з наявністю у потерпілої ОСОБА_5 запальних захворювань сечостатевої системи протягом вагітності.
Таким чином, інфікування плода - відбулось саме на етапі поліклінічного спостереження, якому лікар-акушер-гінеколог Бишляга могла запобігти, встановивши точну причину запального процесу у потерпілої ОСОБА_5 , застосувавши необхідне лікування, в тому числі, специфічне антибактеріальне лікування, чого нею зроблено не було. 
Відповідно, недоліки надання медичної допомоги на рівні поліклінічного відділення с.-ща Великодолинське, КНП «Овідіопольська лікарня» Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області лікарем-акушером-гінекологом Бишлягою, що виразилися у неефективному лікуванні запальних процесів сечостатевих органів потерпілої ОСОБА_5 , неправильному застосуванні лікувальної тактики, методів та препаратів під час її вагітності, а також у не призначенні їй необхідних медичних препаратів, зокрема, антибактеріальних препаратів, що могло попередити інфікування плода та настання його смерті - знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з розвитком внутрішньоутробного інфікування, яке стало основною причиною смерті дитини.
Свою вину ОСОБА_14 не визнала повністю, показавши суду, що на протязі всього періоду перебування у неї на обліку вагітної ОСОБА_5 , вона, як лікар-акушер-гінеколог, належно та в повному обсязі виконала всі свої прямі професійні функціональні обов`язки, призначаючи терапію, ліки та виконала всі вимоги законодавства, тому її вина за ч. 2 ст. 140 КК України відсутня.
Суд вважає, що вина Бишляги підтверджується наступними доказами по справі :
-експертним висновком комісійної судово-медичної експертизи № 102,103/22 від 26.06.2023 р., відповідно до якого, згідно даних з обмінної карти та індивідуальної карти вагітної та породіллі № 28 поліклінічного відділення «Овідіопольської центральної районної лікарні» ОСОБА_5 взята на облік в термін вагітності 12-13 тижнів. Під час перебування на обліку вагітній проводився весь необхідний обсяг досліджень, в тому числі УЗД-дослідження плода, дослідження на трисомію по 21 парі хромосом, дослідження крові та сечі, дослідження на сифіліс, гепатити, ВІЛ-інфекцію, мазки з піхви та цервікального каналу. Термін взяття на облік до жіночої консультації та обсяг планових досліджень був достатнім та загалом відповідав нормам, визначеним наказом МОЗ України від 15.07.2011 року №417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні». У ОСОБА_5 під час знаходження на обліку з приводу вагітності встановлювалась гіпертрофія плаценти, перезрівання плаценти, набряки вагітної, анемія. Наявність інших патологічних станів, в тому числі діагнозів запальних захворювань сечостатевих органів або гострих респіраторних захворювань ОСОБА_5 не встановлювалося. Разом з тим, згідно з медичною документацією у ОСОБА_5 в останньому триместрі вагітності мало місце підвищення рівня лейкоцитів у мазках з піхви (14.06.2021 р. – 10-12 в полі зору), з шийки матки (12.08.2021 р. – 28-35 в полі зору) та з цервікального каналу (12.08.2021 р. – 32-40 в полі зору), а також в сечі (14.07.2021 р. – 10-12 в полі зору). Крім того, звертає на себе увагу наявність значної кількості слизу та змішаної флори в результатах досліджень мазків з шийки матки та з цервікального каналу від 12.08.2021 року. Зазначені результати лабораторних досліджень можуть вказувати на наявність запального процесу сечостатевих органів, точну локалізацію (кольпіт, вагініт, цистит тощо) та обсяг якого за наявними даними визначити неможливо. Діагноз запального захворювання сечостатевих органів на даному етапі медичної допомоги встановлений не був, проте, згідно записів в індивідуальній карті вагітної та породіллі № 28 ОСОБА_5 28.07.2021 року було проведено «санацию м/путей», яка, виходячи з результатів дослідження від 12.08.2021 року достатнього ефекту не мала. Достовірних клінічних методів (лабораторних, інструментальних) підтвердження наявності внутрішньоутробної інфекції у плода протягом вагітності на допологовому етапі в сучасному акушерстві немає, разом з тим, наявність запальних захворювань сечостатевої системи, потребувала діагностування її точної локалізації та ефективної терапії, в тому числі й за потреби, призначення антибактеріальних препаратів. Відсутність діагностування та ефективного лікування запальних процесів сечостатевих органів у вагітної - є дефектом медичної допомоги, небезпечним з точки зору можливого інфікування плода. Згідно даних з історії вагітності та пологів № 3774/380 КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Овідіопольського району ОСОБА_5 надійшла до лікарні 23.08.2021р. о 09:30 год. Проведений огляд та комплекс загальних обстежень вагітній, в тому числі й дослідження мазка з сечостатевих шляхів, давали підстави встановити діагноз: Вагітність І, 40 тижнів, повздовжнє положення, головне передлежання, біологічна незрілість шийки матки, анемія легкого ступеня, кольпіт. Вагітній проведено санацію піхви розчином хлоргексидину, призначався кольпосептін. Слід зазначити, що результати дослідження повторного контрольного мазка з сечостатевих органів в історії вагітності та пологів № 3774/380 відсутні. Як вбачається з щоденникових записів, відходження меконіальних навколоплідних вод зафіксовано 30.08.2021 р. о 08:55 год., а пологи завершились народженням живої дитини 31.08.2021 р. о 02:50 год. Тобто в даному випадку безводний період був тривалістю майже 18 годин. Слід зазначити, що проведення лише локальної санації статевих органів (хлоргексидин, кольпосептин) на допологовому етапі надання медичної допомоги в стаціонарі - було недостатнім, що, за відсутності контрольного дослідження мазка з сечостатевих органів - є дефектом надання медичної допомоги, небезпечним з точки зору можливого інфікування плода. При цьому вагітній
слід було застосувати антибактеріальні засоби широкого спектру дії. Відсутність антибіотикопрофілактики на етапі пологів, при наявності запальних захворювань сечостатевої системи вагітної, відходження меконіальних навколоплідних вод, та тривалого безводного періоду - є дефектом надання медичної допомоги, небезпечним з точки зору можливого інфікування плода. Стан дитини після народження був оцінений на 8 балів за шкалою Апгар і подальша медична допомога в перші години надавалась у відповідності до стану дитини та згідно з наказом МОЗ України №152 «Про затвердження «Протоколу медичного догляду за здоровою новонародженою дитиною». Поява ознак дихальних розладів та неврологічні порушення були відмічені у дитини через 5 годин після народження та у зв`язку з погіршенням стану, дитина була дистанційно проконсультована лікарем-реаніматологом обласної лікарні, призначені додаткові обстеження, налагоджено дихальну підтримку, інфузійну терапію, призначено антибактеріальні препарати і в той же день, зважаючи на важкий стан, дитину з діагнозом: гіпоксично-ішемічна енцефалопатія, синдром збудження, синдром дихальних розладів, ДН ІІ-ІІІ, було переведено до КНП «Одеської обласної дитячої клінічної лікарні». У відділенні інтенсивної терапії КНП «ООДКЛ» дитині у відповідності до її стану проводилась штучна вентиляція легень із застосуванням високочастотної осциляторної вентиляції, надавалась інфузійна терапія (глюкоза, стереофундін), антибактеріальна та гемостатична терапія, інотропна підтримка, реанімаційна допомога в повному обсязі. Незважаючи на проведену терапію та виконані в повному обсязі реанімаційні заходи 31.08.2021р. о 22:30 год. констатовано смерть дитини. За результатами патологоанатомічного дослідження (протокол №133) лікар-патологоанатом прийшов до заключення, що основне захворювання новонародженої дитини носило «суміжний характер»: пологова травма і «природжена» пневмонія і що смерть настала від поліорганної (легенево-серцевої, церебральної) недостатності. При повторному вивченні в ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» гістологічних препаратів новонародженої дитини виявлено незрілість легеневої тканини (відповідає терміну гестації 34-35 тижнів), ознаки інтерстиційної пневмонії, аспірації навколоплідних вод, респіраторного дистрес-синдрому з геморагічним набряком легень, а при дослідженні посліду встановлено наявність гострого та підгострого мембраніту з десмопластичними змінами оболонок. Враховуючи наявну мікроскопічну картину можна прийти до висновку, що смерть Канарьова - настала внаслідок внутрішньоутробного інфікування з розвитком комбінованого ураження легень, внутрішньоутробної інтерстиційної пневмонії, аспірації інфікованими навколоплодними водами, респіраторним дистрес-синдромом з вираженим геморагічним компонентом. Також у новонародженої дитини визначались прояви синдрому системної запальної відповіді з явищами ДВЗ-синдрому з множинними крововиливами різної локалізації, в тому числі й у м`які мозкові оболонки, судинні сплетіння шлуночків головного мозку, нирки, наднирники. В даному випадку «епідуральний крововилив в шийному відділ спинномозкового каналу» міг бути проявом ДВЗ-синдрому. Окремо слід зазначити, що на період надання медичної допомоги новонародженому Канарьову, діючим був наказ МОЗ України № 873 «Про затвердження уніфікованого клінічного протоколу вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги «Респіраторний дистрес-синдром у передчасно новонароджених дітей», який розглядає лікування респіраторного дистрес-синдрому виключно у дітей, що народжені передчасно, отже керуватись зазначеним нормативним документом при оцінці доцільності призначення сурфактанту в даному випадку неможливо. Разом з тим, стан дитини в перші години після народження вказує на те, що легенева тканина дитини була функціонально спроможною і застосування сурфактанту дитина не потребувала. Виявлені при гістологічному дослідженні зміни, а саме незрілість легеневої тканини та характеристики запалення в плаценті, вказують на те, що інфікування плода відбувалося у внутрішньоутробному періоді задовго (тижні) до пологів і з урахуванням клінічних даних, пов`язане насамперед з наявністю у ОСОБА_5 запальних захворювань сечостатевої системи протягом вагітності. Наявність запального процесу в піхві в поєднанні з тривалим безводним періодом виступало в ролі фактору посилення внутрішньоутробного інфікування плода та сприяло настанню несприятливого наслідку. Ефективне лікування запальних процесів сечостатевих органів під час вагітності, а також призначення антибактеріальних препаратів при тривалому безводному періоді за умови наявності запальних змін піхви могло попередити інфікування плода та настанню його смерті. Таким чином, недоліки надання медичної допомоги на рівні поліклінічного відділення «Овідіопольської центральної районної лікарні» та КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР Овідіопольського району - знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з розвитком внутрішньоутробного інфікування, яке і стало основною причиною смерті дитини ;
-показаннями лікаря судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи Центру судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії та судової медицини МОЗ Україна» ОСОБА_15 , з яких видно, що він, будучи доповідачем у складі інших експертів комісії проводив вище вказану експертизу № 102,103/22 в період з 10.07.2022 р. по 26.06.2023 р., під час якої було встановлено, що недоліки допущені лікарем Бишлягою на допологовому періоді вагітної ОСОБА_5 та під час прийняття пологів знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з розвитком внутрішньоутробного інфікування, яке і стало основною причиною смерті дитини. Під час проведення експертизи встановлено, що у допологовий період відбулись деякі запальні зміни з боку статевих органів ОСОБА_5 , які цілком могли бути причиною внутрішньоутробного інфікування плода, яке й розвинулось у цей період. В медичній документації відсутні записи про діагностування запальних захворювань у вагітної до початку пологів. Підстави для встановлення діагнозу запальних процесів у вагітної були під час допологового періоду за результатами аналізів, однак цей діагноз встановлений не був. Лікар ОСОБА_14 , у якої перебувала на обліку вагітна ОСОБА_5 мала запідозрити про наявність вказаного діагнозу та відповідно ліквідувати цей запальний процес, запобігши його розповсюдження на організм дитини, однак нею цього зроблено не було. Якби джерело інфікування на допологовому періоді (під час перебування на обліку ОСОБА_5 у лікаря Бишляги) було виявлено вчасно, воно було б ліквідовано, то плід дитини не був інфікований та відповідно це запобігло би смерті новонародженої дитини ;
-належним чином завіреної копії посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога Бишляги, з якою остання ознайомлена під підпис 17.06.2014 року, відповідно до якої: вказана посада належить до професійної групи «Професіонали», призначається та звільняється з посади наказом головного лікаря. До основних функцій (Розділ 3 посадової інструкції) лікаря належить, зокрема: діагностика вагітності, спостереження за вагітними, роддопомога, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллям, організація та проведення диспансерізації гінекологічно хворих; застосування сучасних методів профілактики, лікування та реабілітації в межах своєї спеціальності, володіння всіма методами амбулторного і стаціонарного лікування; надання швидкої і невідкладної медичної допомоги хворим акушерсько-гінекологічного профілю. До функціональних обов`язків (Розділ 4 посадової інструкції) лікаря належать, зокрема: знання фізіології та патології вагітності; сучасні методи профілактики, діагностування, лікування, реабілітації та диспансеризації акушерсько-гінекологічних захворювань; виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію ;
-витягом з наказу № 186-к від 23.11.2007 р. про прийняття на роботу Бишлягу на посаду лікаря-акушера-гінеколога Великодолинської селищної лікарні на 0,5 ставки з 1 грудня 2007 року;
-витягом з наказу № 165-к від 24.12.2021 р. про звільнення лікаря-акушера-гінеколога поліклінічного відділення смт. Великодолинське Бишляги з займаної посади з 31.12.2021 року по переводу до Комунального некомерційного підприємства «Великодолинський консультативно-діагностичний центр» Великодолинської селищної ради (п. 5 ст. 36 КЗпП України) ;
-належним чином завіреної копії посвідчення № 423 від 14.06.2017 р. виданого лікарю Бишлязі про присвоєнні їй кваліфікації зі спеціальності «Акушерство і гінекологія першої категорії»;
-належним чином завіреної копії диплому спеціаліста СК № 2413523 від 30.06.2004 р. за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобуття кваліфікації лікар виданого Бишлязі ;
-належним чином завіреної копії трудової книжки АА № 540347 на ім`я ОСОБА_14 , де зазначено про працевлаштування останньої з 01.12.2007 р. по 31.12.2021 р. на посаді лікаря-акушера-гінеколога Великодолинської селищної ради ;
-постановою про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 25.08.2023 р. : парафінових блоків – 11 шт., гістологічних препаратів (скельця) – 11 шт. за № 133; вологого архіву за № 133 – 1 склянка; парафінових блоків та гістологічних препаратів (скельця) №№ 11681-91.- плаценту та плідних оболонок ;
-постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 06.01.2026 р. щодо невстановлених на службових осіб – медичних працівників КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР, у діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 140 КК України ;
-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12026162380000006 від 06.01.2026 р. про внесення відомостей щодо невстановлених на даний час службових осіб – медичних працівників КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР, у діях яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 140 КК України ;
-медичною документацією вилученої в установленому законом порядку щодо перебування на обліку вагітної ОСОБА_5 у лікаря Бишляги та за фактом смерті новонародженої дитини ОСОБА_13 , а саме: обмінною картою вагітної жінки на ім`я ОСОБА_5 у виді зошиту; направленням на патологогістологічне дослідження на ім`я ОСОБА_5 ; протоколом патологоанатомічного дослідження № 133 на ім`я ОСОБА_13 від 01.09.2021 року; обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні ім`я ОСОБА_5 ; історією вагітності та пологів №3774/380 на ім`я ОСОБА_5 ; індивідуальною картою вагітної та породілля №28 ім`я ОСОБА_5 ; рентгенівським знімком ОСОБА_13 від 31.08.2021; медичною картою стаціонарного хворого № 4230 від 31.08.2021 на ім`я ОСОБА_13 ; медичною картою новонародженого № 3774/380 на ім`я ОСОБА_5 ;
-протоколами тимчасових доступів до речей і документів : від 20.10.2021 р. в приміщенні ООДКЛ ООР – карти стаціонарного хворого ОСОБА_16 № 4230 від 31.08.2021 р., від 21.10.2021 р. у приміщенні АЗПСМ с.-ща Великодолинське КНП «ОЦЛ» - індивідуальної картки вагітної та породіллі ОСОБА_5 на 32 аркушах, від 10.11.2021 р. в архіві КНП «Чорноморська лікарня» ЧМР – медичної картки новонародженого № 3774/380, історії вагітності та пологів № 3774/380, обмінної картки ; 
-показаннями свідка ОСОБА_17 (матері потерпілої ОСОБА_5 ), з яких вбачається, що в 2021 році її дочка ОСОБА_5 завагітніла та стала на облік з цього приводу до лікаря ОСОБА_14 у жіночій консультації с.-ща Великодолинське, де вона була разом з нею. Лікар ОСОБА_14 не оглядала дочку, тільки поставила її на облік та направила на УЗІ та здати аналізи. В подальшому, вонаЮ, враховуючи першу вагітність доньки, неодноразово ходила разом з нею на прийоми до лікаря ОСОБА_14 , яка направляла дочку здавати аналізи, стверджуючи, що у дочки вагітність проходить добре, і що у неї на обліку давно не було такої ідеальної вагітності. Перед пологами дочка була на стаціонарі у пологовому будинку приблизно два тижні. Народила дочка ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_18 , який цього ж дня помер. На протязі всієї вагітності, вона постійно була поряд з дочкою, травм та поганих звичок у дочки під час вагітності не було, всі родичі дуже чекали на цю дитину. Її донька ретельно виконувала всі рекомендації лікаря ОСОБА_14 , за весь час вагітності лікар ОСОБА_14 призначила тільки якийсь чай для зменшення набряків та мікстуру. Те що у дочки був запальний процес статевих органів, лікар ОСОБА_14 не повідомляла, наполягаючи, що вагітність проходить добре, при цьому остання жодного разу не оглядала вагітну доньку ;
-показаннями потерпілої ОСОБА_5 , з яких випливає, що у лютому 2021 року, вона шляхом проходження УЗІ виявила, що вагітна від свого співмешканця ОСОБА_6 . Далі у той же приблизно час пішла разом із матір`ю до поліклініки у с.-щі Великодолинське, де стала на облік у лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_14 , при цьому при постановці на облік, а також всього часу допологового періоду лікар ОСОБА_14 її не оглядала, лише один раз оглянула перед направленням до пологового будинку. Бишляга лише надавала направлення на УЗІ та різні аналізи та призначила чай від набряків. За час перебування на обліку у лікаря ОСОБА_14 , остання наполяга, що у неї вагітність проходить добре, все гаразд та не має жодних підстав турбуватись за її здоров`я та здоров`я майбутньої дитини. Протягом всього часу перебування на обліку лікар ОСОБА_14 не призначала жодного лікування, тим паче антибіотиками, тільки виписала дієтичний чай «Нефрофіт» від набряків та «залізо» у виді сиропу. Перед пологами, вона була на стаціонарі в пологовому будинку м. Чорноморська та після пологів дитина померла в той же день. За час вагітності у неї поганих звичок або травм не було, всі рекомендації лікаря ОСОБА_14 вона виконувала. Жодних вибачень та компенсації шкоди, обвинувачена ОСОБА_14 їх родині не надала, що стало підставою для пред?явлення нею разом з колишнім співмешканцем ОСОБА_6 цивільного позову, на задоволенні якого вона наполягає зі стягненням солідарно з Бишляги та КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» на її користь 150000 грн. матеріальної шкоди та 3000000 грн. моральної шкоди, заподіяних злочином ;
-показаннями потерпілого ОСОБА_6 , з яких видно, що у 2021 році його співмешканка ОСОБА_5 завагітніла від нього та стала на облік до поліклінічного відділення у с.-щі Великодолинське до лікаря ОСОБА_14 , куди вона постійно ходила разом із матір`ю. Особисто він, також декілька разів ходив разом із ОСОБА_19 до лікаря ОСОБА_14 на прийом. При чому, ОСОБА_19 виконувала всі консультації лікаря ОСОБА_14 , травм та поганих звичок під вас вагітності у Кристини не було. Про будь-які проблеми з вагітністю або про запальні процеси у ОСОБА_5 лікар ОСОБА_14 не розповідала їй та не лікувала її. За весь час вагітності лікар ОСОБА_14 тільки призначила ОСОБА_19 якийсь дієтичний чай та залізо у виді сиропу. Перед пологами ОСОБА_19 була на стаціонарі в пологовому будинку м. Чорноморська та після пологів дитина померла в той же день, про що йому повідомили телефоном з обласної лікарі м. Одеси, куди дитину було доставлено каретою швидкої допомоги разом з ним. Жодних вибачень та компенсації шкоди, обвинувачена ОСОБА_14 їх родині не надала. 
Суд вважає безпідставними, надуманими, хибними та такими, що направлені на уникнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КК України, твердження обвинуваченої ОСОБА_14 , що на протязі всього періоду перебування у неї на обліку вагітної ОСОБА_5 , вона, як лікар-акушер-гінеколог, належно та в повному обсязі виконала всі свої прямі професійні функціональні обов`язки, призначаючи терапію, ліки та виконала всі вимоги законодавства, тому її вина за ч. 2 ст. 140 КК України відсутня, адже вказані твердження спростовуються : медичною документацією вилученої в установленому законом порядку щодо перебування на обліку вагітної ОСОБА_5 у лікаря ОСОБА_14 , показаннями обох потерпілих, речовими доказами, показаннями судового експерта ОСОБА_15 , який повністю підтвердив висновок судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 12021162160000777 за ч. 1 ст. 140 КК України, по якому він був доповідачем та які повністю збігаються між собою, є послідовними, доводять вину ОСОБА_14 та спростовують версію сторони захисту про нібито непричетність обвинуваченої ОСОБА_14 до смерті новонародженої дитини внаслідок неналежного виконання нею, як лікарем-гінекологом своїх професійних обов?язків, що спричинило тяжкі наслідки у виді смерті дитини.
Показання обвинуваченої щодо невизнання своєї вини за ч. 2 ст. 140 КК України, суд розцінює, як обраний ОСОБА_14 спосіб свого захисту, з метою уникнення покарання за вказаний злочин, покращивши своє процесуальне становище.
Отже, ОСОБА_14 , будучи медичним працівником, неналежно виконала свої професійні обов?язкі внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, а тому кримінальну відповідальність вона повинна нести за ч. 2 ст. 140 КК України. 
Призначаючи покарання ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, її вік, особу винної, першу судимість, позитивні характеристики з місця роботи, її сімейний стан, а саме, знаходження на її утриманні неповнолітнього сина, що судом, відповідно до ст. 66 КК України, відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, обставин, які б в порядку ст. 67 КК України обтяжували покарання, судом не встановлено.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_14 повинно бути призначено у виді позбавлення волі, однак її виправлення, на думку суду, можливо без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.
В порядку ст. 100 КПК України, речові докази : парафінові блоки – 11 шт., та гістологічні препарати (скельця) – 11 шт. за № 133; вологий архів за № 133 – 1 склянка; парафінові блоки та гістологічні препарати (скельця) №№ 11681-91 - плацента та плідні оболонки, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області - слід знищити, а медичну документацію, яка зберігається при матеріалах справи належить зберігати при матеріалах справи.
Арешт та заборону відчуження та розпорядження, накладений ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.04.2026 на квартиру, розташовану за адресою : АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_10 на праві власності, залишити до виконання вироку в частині цивільного позову потерпілих.
Потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов до Бишляги та КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» про солідарне відшкодування на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 150000 грн. та моральної шкоди 3000000 грн. та на користь ОСОБА_6 моральної шкоди 2000000 грн., заподіяних злочином, який обвинувачена ОСОБА_14 не визнала повністю.
Представник співвідповідачів КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» в судове засідання не з?явився, причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань, відзиву чи заяв до суду не надіслав, будучи повідомленим про надходження цивільного позову, який вони отримали електронною поштою 05.05.2026 р. та про судові засідання. 
Суд вважає, що цивільний позов потерпілих підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтями 91,92 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема - вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтями 127,128 КПК України передбачено - підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтями 128,129 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду – є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 22 ЦК України – особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до п.п. 8,9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд наголошує, що в даному кримінальному провадженні обвинувачення пред?явлено виключно Бишлязі за ч. 1 ст. 140 КК України, а протиправні дії працівників КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 органом досудового розслідування не встановлені, а тому суд дійшов висновку про необхідність розгляд позовних вимог обох потерпілих (цивільних позивачів) до відповідачки Бишляги, як належного цивільного відповідача, чия вина за ч. 1 ст. 140 КК України доведена з підстав, викладених вище.
Так, в позові йдеться про те, що внаслідок умисних протиправних та злочинних дій Бишляги, цивільні позивачі (потерпілі) понесли матеріальні збитки на поховання їхньої дитини, спорудження пам?ятника, лікуванні потерпілої ОСОБА_20 , відвідування нею психологів та правову допомогу.
Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 76-81 ЦПК України, вищевказаних матеріальних витрат – ні позивачами, ні їхніми представниками суду не надано, у зв?язку з чим, в задоволенні позові в частині стягнення матеріальних збитків слід відмовити.
В той же час, беручи до уваги моральні страждання, яких зазнала ОСОБА_5 , як жінка, яка народила та майже відразу втратила свою дитину через кілька годин після її народження, і як слід, негативні зміни у її житті, спричинені смертю її новонародженої дитини, як то переживання та спогади в очікуванні материнства, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні всіх трагічних для неї подій, які відбулися з вини обвинуваченої ОСОБА_14 , порушення нормальних життєвих зв?язків потерпілої, порушення сну, а також, внаслідок чого, вона була позбавлена нормального і повноцінного життя без своєї дитини, суд вважає, що з урахуванням справедливості, беручи до уваги характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка (потерпіла), характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, суд вважає, що достатнім розміром відшкодування моральної шкоди для потерпілої ОСОБА_5 буде сума моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., а для потерпілого ОСОБА_6 – 100000 грн., які слід стягнути з Бишляги на користь кожного потерпілого.

Керуючись ст.ст. 127-129,118,368-371,373-376 КПК України, ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95 ЦПК України, ст.ст. 22,23,1166,1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

 
ОСОБА_10 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити Бишлягу від відбування призначеного їй основного виду покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і у відповідності до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України виконає покладені на неї обов`язки : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_10 та КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди – задовольнити частково.
У відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, стягнути з ОСОБА_10 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) : на користь ОСОБА_5 – 1000000 грн., на користь ОСОБА_6 – 100000 грн.
В задоволенні решти позову – відмовити.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» про стягнення матеріальної та моральної шкоди – відмовити.
Речові докази : парафінові блоки – 11 шт., та гістологічні препарати (скельця) – 11 шт. за № 133; вологий архів за № 133 – 1 склянка; парафінові блоки та гістологічні препарати (скельця) №№ 11681-91 - плацента та плідні оболонки, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області - знищити, а медичну документацію, яка зберігається при матеріалах справи - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду на протязі 30 діб з дня його проголошення, а засудженою у той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1