ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6680/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року (суддя Кисель Р.В.) в адміністративній справі №280/6680/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача 2, відповідача 1, які виразилися у протиправній відмові у призначенні позивачу пенсії за віком;
- скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії відповідача 2 12.02.2025 №084350006036 та відповідача 1 від 27.03.2025 №084350006036;
- зобов`язати відповідача 1 призначити та виплачувати пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, позивачу, зарахувавши до страхового стажу: з 01.09.1978-07.01.1979 – навчання в учбовому комбінаті; з 01.04.1979 по 01.04.1981 – робота маляром2 розрядку на підприємстві УС Запорізька АЕС; з 03.04.1981 по 22.04.1983 – служба в рядах Радянської армії; з 18.07.1983 по 31.01.1997 – робота слюсарем 3 розряду та машиністом екскаватора 4,5,6 розрядів на дільниці механізованих робіт на підприємстві Запорізька АЕС, дільницю якого пізніше було перейменовано в Управління механізованих робіт Орендного управління будівництва “Енергодарбуд” та в дочірнє підприємство “Промбудмеханізація” ВАТ “Енергодарбуд”; з 03.02.1997 по 31.12.1998 – робота машиністом екскаватора 6 розряду в УМР у ВАТ “Енергодарбуд”.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що позивач неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), однак у призначенні пенсії було відмовлено спочатку через відсутність інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, а потім через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач не погоджується з такими відмовами, та вважає, що стаж його роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 27.03.2025 №084350006036, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Взнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 25.02.2023 поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та здійснити виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі Головное управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком через відсутній достатній страховий стаж. Так до страхового стажу не зараховано періоди роботи через наявні недоліки в трудовій книжці позивача. Також не зараховано період проходження військової служби, оскільки в військовому квитку відсутні печатки на даті призову.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2025 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі-Порядок 22-1), з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. 
Заява позивача від 05.02.2025 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області.
Рішенням від 12.02.2025 №084350006036, прийнятим ГУ ПФУ в Хмельницькій області, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено, що право на призначення пенсії за віком після 60 років мають особи за наявності страхового стажу 30 років. Вік заявника 61 рік 11 місяців 11 днів. Страховий стаж особи становить 45 років 2 місяці 3 дні. В призначені пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю інформації про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
24.02.2025 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив заяву, в якій зазначив інформацію про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації та повідомив про знаходження окупованій території.
За результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення від 27.03.2025 №084350006036 про відмову у призначенні пенсії. В обґрунтування рішення зазначено, що право на призначення пенсії за віком після 60 років мають особи за наявності страхового стажу 30 років. Вік заявника 62 роки 1 місяць 3 дні. Страховий стаж особи складає 22 роки 8 місяців 17 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано: період проходження військової служби з 03.04.1981 по 22.04.1983, згідно військового квитка НОМЕР_1 від 03.04.1981 року, оскільки дату призову не завірено печаткою; трудову книжку від 01.04.1979 року НОМЕР_2 , оскільки згідно п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Підприємство яке завірило печаткою титульну сторінку вказаної трудової книжки відсутнє в записах про роботу. Стаж врахований частково, згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Для зарахування навчання з 01.09.1978 по 07.01.1979, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 01.04.1979 необхідно надати свідоцтво або уточнюючу довідку про навчання. Прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Не погодившись з рішеннями про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 12.02.2025 №084350006036 було визначено, що вік позивача складає 61 рік 11 місяців 11 днів, страховий стаж - 45 років 2 місяці 3 дні. 
Водночас, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 27.03.2025 №084350006036 вік заявника склав 62 роки 1 місяць 3 дні, а страховий стаж зменшено 22 роки 8 місяців 17 днів.
При цьому відповідно до матеріалів пенсійної справи, а саме розрахунку страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, здійсненого за зверненням позивача, судом встановлено, що спірні періоди трудової діяльності позивача частково зараховані до загального страхового стажу позивача, а саме: з 01.04.1979 по 01.04.1981; з 03.04.1981 по 22.04.1983; з 18.07.1983 по 31.01.1997; з 03.02.1997 по 31.12.1998 та складають 45 років 4 місяців 3 днів.
Також в матеріалах справи наявний протокол щодо призначення пенсії від 26.03.2025 №084350006036 відповідно до якого встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком з 25.02.2023 року. 
Отже, посилання відповідача 1 в оскаржуваному рішенні на те, що страховий стаж позивача складає 22 роки 8 місяців 17 днів, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами електронної пенсійної справи позивача.
Водночас, за приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93, № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі – Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 “Про трудові книжки працівників”, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами п.2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Одночасно, пунктом 2.12 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист.
При цьому, слід зазначити, що ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Втім, до матеріалів справи не надано доказів того, що відповідачем 1 вчинялись будь-які дії, спрямовані на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити або спростувати страховий стаж позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1978 - 07.01.1979 в учбовому комбінаті.
Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
В трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.04.1979 зроблено запис про те, що у період з 01.09.1978 по 07.01.1979 позивач навчався в учбовому комбінаті.
Трудова книжка позивача містить інформацію про його трудовий стаж з відповідними записами про навчання, втім не містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на навчання та його закінчення; записи не скріплені підписом та печаткою підприємства, крім того відомості трудової книжки не підтверджуються посвідченням або іншими документами, що містять відомості про періоди навчання, у зв`язку з чим відповідачем правомірно не зараховано зазначений період до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду проходження військової служби.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України “Про соціальний і правовий захист Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Частиною 1 статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з положеннями абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби
Відповідно до запису трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.04.1979 у період з 03.04.1981 по 22.04.1983 проходив службу у Радянській армії. Підстава внесення запису: військовий квиток НОМЕР_1 .
Вказаний запис повністю відповідає відомостям військового квитка серії НОМЕР_1 , а саме: згідно з пунктом 8 позивач призваний на строкову військову службу і направлення у військову частину 03.04.1981; згідно з пунктом 12 позивач звільнений із військової служби 22.04.1983 та направлений до РВК, щоб стати на військовий облік до 25.04.1983.
Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, суд зазначає, що відповідачем 1 протиправно не враховано у повному обсязі період проходження позивачем військової служби у Збройних Силах СРСР до його страхового стажу.
Відповідно до ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Отже, протоколом відповідача 1 від 26.03.2025 №084350006036 позивачу призначено пенсію, водночас, будь-якого рішення, прийнятого відповідно до ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV, відповідачами суду не надано.
З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та доводи апеляційної скарги не спростовують таких доводів.
Щодо доводів скаржника про безпідставне стягнення судового збору, то спірне питання врегульовано статтею 139 КАС України, а тому суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги позивача правомірно стягнув на його користь понесені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань скаржника. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова