Справа № 199/7179/25
(2/199/643/26) 

РІШЕННЯ
іменем України

23.07.2026 
м. Дніпро

справа №199/7179/26
провадження №2/199/643/26

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді Подорець О.Б. 
секретаря судового засідання Костючик В.В.

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення з актового запису про народження відомостей про батька, -

за участі учасників справи:
позивача – ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Крохмаль С.М.
відповідача – ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Шевцової В.В. 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення з актового запису про народження відомостей про батька. 
В обґрунтування позову зазначив, що у період з січня по квітень 2010 року між позивачем та відповідачкою існували романтичні стосунки. Сторони регулярно зустрічалися, підтримували емоційний зв`язок, перебували у близьких стосунках, що мали характер серйозних намірів. Утім, у квітні 2010 року, без жодного попередження та без пояснень, відповідачка несподівано припинила спілкування, заявивши, що не бажає більше продовжувати стосунки. Для позивача така поведінка стала повною несподіванкою. Після цього сторони фактично втратили контакт. 
Лише через три роки, у грудні 2013 року, позивач випадково зустрів відповідачку в торговому центрі «Вавілон». Вона перебувала у супроводі малолітнього хлопчика. У процесі короткої розмови, яка відбулася з ініціативи позивача, відповідачка повідомила, що цей хлопчик є його сином. Таке зізнання шокувало позивача, оскільки про вагітність відповідачки, її пологи, а також народження сина він не мав жодної інформації. Зі слів відповідачки стало відомо, що вона навмисно приховала факт вагітності, оскільки відчувала образу та не бажала бачити або інформувати позивача. 
Позивач, перебуваючи у впевненості, що хлопчик дійсно є його біологічним сином, почав відвідувати відповідачку, поступово налагоджувати контакт із дитиною та брати активну участь у його житті. Це стало підґрунтям для відновлення стосунків між сторонами. У подальшому відносини перейшли у фазу спільного проживання та планування подружнього життя. Сторони почали обговорювати питання укладення шлюбу.
26 квітня 2014 року між сторонами був укладений шлюб. Позивач, переконаний у своєму батьківстві щодо ОСОБА_3 , добровільно визнав сина і подав відповідну заяву до Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області. Внаслідок цього було внесено відповідні зміни до актового запису та видано нове свідоцтво про народження, у якому було вказано нове прізвище — ОСОБА_4 , а по батькові — ОСОБА_5 .
Подружжя почало спільне життя, турбувалося про дитину, підтримувало сімейний побут. Сім`я ОСОБА_4 функціонувала як повноцінна родина, в якій позивач виконував свої батьківські обов`язки сумлінно, з любов`ю та відповідальністю. Утім, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України у лютому 2022 року, з метою гарантування фізичної безпеки себе та дитини, відповідачка прийняла рішення виїхати за кордон. Позивач підтримав це рішення, розділяючи прагнення зберегти життя та здоров`я членів сім`ї.
Спочатку відповідачка з дитиною виїхали до Республіки Польща, а згодом — до Ірландії. Протягом усього часу перебування за кордоном позивач регулярно перераховував грошові кошти, забезпечуючи матеріальну підтримку дружини та дитини. 
За три роки відповідачка жодного разу не повернулася в Україну, а спілкування між сторонами зводилося переважно до тем фінансової допомоги. Така поведінка спричинила поступове охолодження подружніх стосунків. Фактично, шлюб перестав існувати як сімейний союз. 
У подальшому, під час однієї з розмов, відповідачка повідомила позивачу, що ОСОБА_3 не є його біологічним сином, а батьком дитини є інша особа. Це визнання стало надзвичайно болісним для позивача, оскільки протягом багатьох років він щиро вважав дитину своєю, надавав моральну та матеріальну підтримку, визнав батьківство офіційно, був залучений до виховання та формування особистості хлопчика. Така інформація не лише зруйнувала особисте життя позивача, але й спричинила серйозні моральні переживання, які тривають до цього часу.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд виключити з актового запису про народження № 95, складеного 18 січня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпропетровській області, відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 27.05.2025 дану позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
04.06.2026 через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Крохмаль С.М. надано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06.06.2025 відкрито провадження по справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. По справі призначено підготовче засідання. 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.07.2025 по справі призначено судово-медичну експертизу спірного батьківства методом молекулярно-генетичного аналізу геномної ДНК людини, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи за адресою: 49005, м. Дніпро, Соборна (Жовтнева) площа, 14.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 21.01.2026 поновлено провадження по справі.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18.02.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Зокрема, представник позивача адвокат Крохмаль С.М. просив суд не брати до уваги покази свідків, оскільки тільки сторонам відомо обставини і час їх знайомства та врахувати, що позивач помилився щодо дати знайомства, і сторони познайомилися у грудні 2009 року.
Відповідач та її представник адвокат Шевцова В.В. у судовому засіданні підтримали відзив на позовну заяву, просили відмовити у її задоволенні. Зокрема, зазначили, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував: наявність знайомства сторін у період можливого зачаття дитини; наявність між сторонами будь-яких відносин у цей період; факт спільного проживання або близьких відносин. У цьому випадку така обставина повністю виключається, оскільки сторони до 2013 року не були знайомі. 26 квітня 2014 року сторони одружилися та повінчалися. Після цього, позивач за власною ініціативою та добровільно запропонував надати дитині відповідачки своє прізвище та по батькові, а також висловив готовність виконувати щодо неї батьківські обов`язки та бути для неї батьком у соціальному та сімейному розумінні цього слова. Позивач достеменно знав та був належним чином повідомлений про те, хто є біологічним батьком дитини. Йому також була відома історія стосунків між ОСОБА_2 та біологічним батьком дитини, що виключало будь-які сумніви або введення його в оману щодо походження дитини.
Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Статтею 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.
Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про оформлення свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.
Водночас, законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), звернута увага судам, що при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначається, що за приписами ч. 5 ст. 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2021 по справі № 615/483/20.
Аналогічні правові висновки містяться також у постанові Верховного Суду по справі № 332/1618/22 від 10.01.2024.
Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 77, ст. 81 ЦПК України відповідач має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.
У ході судового розгляду справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 13 березня 2025 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було зареєстровано 26 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 04 березня 2025 року, актовий запис №204.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 у судовому засіданні, призначеному на 26.05.2026 суду пояснив, що познайомився з відповідачем у грудні 2010 року. Про те, що позивач та відповідач почали спілкуватися ніхто не знав. Сторони спілкувались у період з грудня 2010 року по березень-квітень 2011 року. Вдруге позивач зустрів відповідача у 2013 році, тоді вона йому повідомила, що ОСОБА_3 є його сином. Позивач добровільно вирішив прийняти батьківство, в нього не було жодних сумнівів, що ця дитина не його. У 2025 році позивач дізнався, що у дитини є інший біологічний батько.
Свідок ОСОБА_7 , який є знайомим позивача, суду повідомив, що познайомився з позивачем на роботі приблизно у 2008-2009 роках. Знає, що позивач одружений. У 2013-2014 році ОСОБА_1 повідомив свідка, що у нього народився син. 
Свідок ОСОБА_8 , яка є подругою відповідача, суду пояснила, що знайома з ОСОБА_2 з 2004 року. У 2008 році остання познайомила ОСОБА_10 з другом свого чоловіка - ОСОБА_11 та вони почали зустрічатись. У 2010 році відповідач народила сина ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_12 . З позивачем відповідач познайомилась у 2013 році. У 2014 році вони зареєстрували шлюб. Позивач розповідав свідку, що хоче усиновити ОСОБА_3 . Свідок неодноразово бачила, що позивач відноситься до ОСОБА_3 як рідний батько. ОСОБА_1 визнав ОСОБА_3 своєю дитиною після укладення шлюбу з відповідачем і достеменно знав, що ОСОБА_3 не його син.
Суд звертає увагу на той факт, що у своїх показах в якості свідка, позивач зазначив, що познайомився з позивачем у грудні 2010 року.
Відтак, позивач достовірно знав, що не є батьком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини.
Твердження позивача про те, що підписуючи заяву про визнання батьківства, він вважав себе біологічним батьком дитини, суд відхиляє як безпідставні, так як вони спростовується його показами в якості свідка та показами інших свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, беручи до уваги те, що позивач достовірно знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки зробив це добровільно і з власної волі.
Суд звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, з врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.
У поданому 10.03.2026 через систему «Електронний суд» відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Шевцова В.В. просила суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. 
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідач надала до суду договір про надання професійної правничої допомоги №20 від 20.02.2026, додаткову угоду №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №20 від 20.02.2026, квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 09.03.2026 на суму 20 000,00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №20 від 20.02.2026 та додаткової угоди №1 від 24.02.2026.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що суд не має права зменшити суму правничих витрат з власної ініціативи. Це суперечить нормам ЦПК, ГПК та КАС. Адже розмір гонорару визначається лише домовленістю адвоката з клієнтом, а суд не може втручатися в ці правовідносини. Зменшення витрат можливе лише за клопотанням іншої сторони, яка довела їх неспівмірність.
Клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу до суду не надходило.
За таких обставин, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виключення з актового запису про народження відомостей про батька - відмовити у повному обсязі.
Судові витрати віднести на позивача.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення. 
Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2026 року.

позивач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання – АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації – АДРЕСА_2 .

третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ 33339868, місце знаходження – пр. Слобожанський, буд.15, м. Дніпро, 49098. 

Суддя            О.Б. Подорець