ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 
справа № 753/6061/26
провадження № 1-кп/753/1521/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" липня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді    ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, з неповною вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 3 червня 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 року 2 місяців пробаційного нагляду,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора      ОСОБА_5 ,
потерпілого      ОСОБА_6 ,
захисника      ОСОБА_7 ,
обвинувачених     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 7 березня 2025 року приблизно о 19 год. 30 хв., рухаючись на автомобілі марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 в дворі будинку АДРЕСА_2, помітили раніше незнайомого ОСОБА_6 , який йшов з ОСОБА_8 , та у них виник раптовий спільний умисел на вчинення хуліганських дій.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , зупинив його та разом із ОСОБА_2 вийшли з нього.
Надалі ОСОБА_2 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, явно ігноруючи існуючі в суспільстві правила та норми поведінки, зверхньо ставлячись до прав, свобод і законних інтересів громадян, безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка проявилася у самоутвердженні за рахунок приниження інших людей, не зважаючи на те, що він разом з ОСОБА_3 перебували у громадському місці, де перебувають сторонні громадяни, керуючись спільним злочинним умислом, діючи групою осіб, окликнув ОСОБА_6 та одразу наніс йому удар головою в область обличчя, а ОСОБА_3 , підбігши до ОСОБА_6 лівою ногою наніс йому удар в область правові частини підборіддя, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на землю, отримавши тілесні ушкодження.
Після цього, продовжуючи свої хуліганські дії попри крики ОСОБА_8 про допомогу та припинення хуліганських дій, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нанесли ОСОБА_6 ще декілька ударів в різні частини тіла, не дозволяючи йому піднятись. 
В подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишили місце події.
Внаслідок протиправних дій, обвинуваченими ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у виді: забійна рана, синці, садна. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді забійної рани, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав та пояснивши, що 7 березня 2025 року зранку знаходився в університеті, де був приблизно до 13-14 год. Після цього він зустрівся зі своєю дівчиною та її подругою і пішли в парк, де були десь 2-2.30 год. Потім пішли додому, подивились ОСОБА_9 і заснули. Потім проснулись і десь біля 22 год. він провів дівчину додому та повернувся. Весь цей час він нікуди не відлучався, з ОСОБА_3 в цей день не спілкувався. Потерпілого він раніше ніколи не бачив, думає, що він просто помилився щодо нього. З ОСОБА_3 він знайомий з 5 класу, спілкувалися, але не близько. ОСОБА_3 міг його попросити приїхати забрати на авто, коли він вживав спиртні напої. Автомобіль БМВ він оформив на себе у березні 2025 року, оскільки так попросив його ОСОБА_3 . Сам ОСОБА_3 не міг на себе оформити авто через якісь проблеми. Особисто він автомобілем БМВ не користувався. Коли його дівчина знімала «кружечки» і відправляла повідомлення, він поруч не був, а знаходився десь на кухні. 

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав та пояснивши, що 7 березня 2025 року він перебував на правому березі у барі, де познайомився з двома чоловіками. Вони вирішили продовжити спілкування, але вже на лівому березі, тому ОСОБА_3 вирішив заїхати додому і перевдягнутися. Він був за кермом автомобіля БМВ. Коли вони під`їхали за його адресою проживання:  АДРЕСА_3 , ці двоє чоловіків вийшли з авто і в них з потерпілим щось відбулось. Хто кого ударив він не зрозумів. Хлопці втекли, а він поїхав за цигарками в магазин, коли повернувся, то все було завершено і він пішов додому. Якісь жінки надавали допомогу потерпілому. Він ніякої допомоги потерпілому не надавав, допомагати потерпілому, також, не бажав, оскільки не хотів вступати в конфлікт. Ім`я цих чоловіків він не знає, бачив їх тоді вперше. Зі ОСОБА_2 знайомий зі школи, спілкувались не часто. Він попросив його оформити БМВ на себе, бо в ОСОБА_3 були юридичні проблеми. Потерпілого він раніше не знав. На його дуку, він вказав на нього, оскільки він був за кермом тієї автівки, звідки вийшли двоє хлопців. 

Не дивлячись на такі показання обвинувачених  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , та не визнання вини, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною їх винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при викладених у обвинувальному акті обставинах, що підтверджується наступним.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 7 березня 2025 року приблизно о 19 год. 30 хв. він йшов разом зі своєю дівчиною по адресу: м. Київ, вул. Харківське шосе, 172а, коли позаду них під`їхало авто БМВ, з якого вийшло 5 осіб. Його окликнули «Ей пацан», і коли він обернувся, то пасажир ( ОСОБА_2 ) вдарив його у район підборіддя. Потерпілий, прикриваючись руками, відчуває удар від водія ( ОСОБА_3 ) по обличчю. Після цього, падаючи, потерпілий почав втрачати свідомість та відчув ще пару ударів по тулубу та ногам, але хто завдавав, не знає. Після цього, всі особи сіли в авто і поїхали. Вказаних осіб він ніколи не бачив, знайомі не були. Після цього, з`явились жінки, які надали допомогу, оскільки він був у крові і викликали швидку. Зазначив, що обвинувачених він упізнає впевнено, так як і впізнав їх під час досудового розслідування. 

Суд ураховує, що показання потерпілого були послідовними, логічними, переконливими, не мають істотних суперечностей, які б давали підстави для сумнівів. Підстав обмовляти обвинувачених у потерпілого не має, оскільки він раніше не мав ніяких конфліктних ситуацій з ними та взагалі їх не знав.

Крім того, такі показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, з:
-показаннями свідка ОСОБА_8 , з яких убачається, що 7 березня 2025 року вона зустрілась з потерпілим і вирішили прогулятися до парку. Коли вже почало темнішати, то вирішили йти додому. Коли проходили по АДРЕСА_2 (3-4 під`їзд), приблизно о 19.30 до них позаду під`їхало авто і зупинилось. ОСОБА_6 покликали: «Ей пацан», вони обернулися і одразу потерпілий отримав від пасажира удар в обличчя. Потім водій вдарив його ногою. Коли вона почала кликати на допомогу, то почула ще декілька ударів, але не бачила хто їх завдав. Після цього хлопці поїхали. З під`їзду вийшли жінки, які допомогли потерпілому і викликали швидку. Через хвилин 20 повернувся водій, подивився, що відбувається і зайшов до 4-го під`їзду будинку, про що вона повідомила працівникам поліції, які приїхали на виклик. Також, остання упевнено стверджувала, що достовірно впізнала в обвинувачених осіб, які напали на потерпілого. Зокрема, ОСОБА_2 був пасажиром, а ОСОБА_3 - водієм. Були, також, інші особи, які виходили з авто, але вона не бачила, щоб вони били потерпілого. Також, остання зазначила, що раніше нападників ніколи не бачила та знайомі не були. Сам конфлікт тривав приблизно 7 хв., вона його чітко бачила;
-даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 7 березня 2025 року (а.с. 47), де ОСОБА_6 зазначив про нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими особами 7 березня 2025 року приблизно о 19 год. 30 хв.;
-даними, які містяться у висновку експерта № 042-520-2025 (а.с. 48-52), де зазначено, що ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у виді: забійна рана, синці, садна. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження у вигляді забійної рани, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, відноситься до легкого тілесного ушкодження;
-даними, які містяться в протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 4 липня 2025 року (53-58), відповідно до якого ОСОБА_6 під номером 1 впізнав ОСОБА_2 та під номером 2 впізнав ОСОБА_3 , як осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження 7 березня 2025 року;
-даними, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 24 липня 2025 року з додатком (а.с. 59-63), з якого вбачається відтворення потерпілим ОСОБА_6 механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими 7 березня 2025 року. Зокрема, потерпілий вказує механізм нанесення йому ударів, ким саме наносились удари та в які частини;
-даними, які містяться у висновку експерта № 042-1248-2025 (а.с. 64-69), відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію, виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, дані протоколу проведення слідчого експерименту за його участю від 10 квітня 2025 року, можна заключити, що виявлене у нього тілесне ушкодження, а саме забійна рана верхньої губи, могло утворитися у спосіб на який він вказує, тобто спричинені особою (пасажиром);
-даними, які містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 грудня 2025 року (а.с. 70-75), де свідок ОСОБА_8 під номером 2 впізнала ОСОБА_3 та під номером 1 впізнала ОСОБА_2 , як осіб, які нанесли потерпілому тілесні ушкодження 7 березня 2025 року;

Отже, у процесі дослідження і оцінки вказаних доказів, суд не встановив істотних процесуальних порушень при їх збиранні, які б ставили під сумнів обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що на момент подій вона зустрічалась зі ОСОБА_2 . В той день вони гуляли після пар у парку, а після 16 год. пішли до нього додому. Десь до 18-18.30 спали, потім дивились кіно, і десь о 21.30 він її провів додому. Також, вказувала, що о 18 год. ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_3 , вони про щось розмовляли, але ОСОБА_2 її не залишав. 
Аналізуючи такі показання свідка, суд виходить з того, що вони протирічать дослідженим в судовому засіданні матеріалам справи та показанням потерпілого і свідка ОСОБА_8 , які суд безпосередньо сприймав під час судового засідання, що узгоджуються між собою і не викликають у суду сумнівів. Крім того, суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 , надаючи пояснення та відповіді на питання учасників чітко вказувала хронологію і час, коли відбувались вказані події, хоч пройшов вже значний проміжок часу, але надати відповідь, який саме фільм (жанр) вона разом з ОСОБА_2 дивилась після 18 год, остання вказати не могла, що породжує сумніви у достовірності її показань. Також, суд звертає увагу, що її показання протирічать показанням ОСОБА_2 , який вказував, що вони дивились ОСОБА_9 , а не фільм до того як заснули, і не після того як проснулись після 18 години, як про це вказує свідок, а до того як заснули.

Також, за клопотанням сторони захисту було допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Зокрема ОСОБА_11 зазначив, що його і ОСОБА_12 зупинив на вулиці працівник поліції і попросив бути понятим при впізнанні. Їх провели до райвідділу, піднялись на 2-й поверх, де була мама з дівчиною, психолог і слідчий. Дівчина вказала на когось і вони підписали документи. Також, свідок зазначив, що черговий пост вони проходили з працівником поліції, документів не показували, їх ніхто не записував. 
Свідок ОСОБА_11 дав аналогічні показання, вказуючи, що дівчина когось впізнала і вони підписали документи. Підтвердив, що підписи в протоколі його. НА його думку, потерпіла впевнено вказувала на осіб, тиску не було. Також, зазначив, що черговий пост вони проходили з працівником поліції, документів не показували, їх ніхто не записував.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він вже нічого не пам`ятає, але зазначив, що його в райвідділі запросили поставити свій підпис на документі, де потерпілий впізнав якусь особу з бородою. В кабінеті був тільки він один. Коли його запросили бути понятим, то він уже був всередині райвідділу. 

Щодо наданого стороною захисту в якості доказу відомостей про телефонні дзвінки абонентських номерів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , із зазначенням тривалості з`єднання, типу з`єднання з прив`язкою до місцевості та інше (т. 1 а.с. 118-152), то слід зазначити, що вони жодним чином не підтверджують і не спростовують винуватість ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчинені ними даного кримінального правопорушення. Так, ніхто в суждовому засіданні і не стверджував, що ОСОБА_2 під час вчинення правопорушення був з мобільним телефоном. Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно наданої інформації (т. 1 а.с. 136, 151) номер телефону НОМЕР_5 (належність ОСОБА_2 ) 7 березня 2025 року о 19:06:19 взагалі не фіксувався за адресою: м. Київ, Харківське Шосе, 121, а з`явився лише о 21:05:35.
Щодо ОСОБА_3 , то він у судовому засіданні взагалі зазначив, що в той день у нього був інший номером мобільного зв`язку.

Щодо доводів захисника про визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 4 липня 2025 року та 12 грудня 2025 року недопустимим доказом, оскільки під час цієї слідчої дії були відсутні поняті.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Водночас за змістом ст. 87 КПК України підставою для визнання доказу недопустимим є не будь-яке порушення процесуального порядку, а лише істотне порушення прав і свобод людини або інше порушення, яке ставить під сумнів достовірність отриманих відомостей.
Стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили, що відсутність понятих під час проведення пред`явлення для впізнання призвела до порушення прав обвинувачених, спотворення результатів слідчої дії чи позбавила суд можливості перевірити її достовірність.
Потерпілий та свідок були безпосередньо допитані у судовому засіданні з дотриманням принципу безпосередності дослідження доказів, передбаченого ст. 23 КПК України. Вони підтвердили факт проведення пред`явлення для впізнання за фотознімками, пояснили, за якими саме індивідуальними ознаками впізнали обвинувачених, підтвердив правильність відображених у протоколі відомостей та відповіли на запитання сторін. Сторона захисту не була позбавлена можливості перевірити достовірність їх показань шляхом перехресного допиту.
Будь-яких даних про навіювання потерпілому чи свідку ОСОБА_8 відповідей, попередню демонстрацію фотографій, порушення порядку добору фотознімків або інші обставини, які могли б поставити під сумнів об`єктивність результатів впізнання, судом не встановлено.
Крім того, результати впізнання не є єдиним доказом винуватості обвинувачених, а оцінюються судом у сукупності з іншими дослідженими доказами відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені стороною захисту доводи свідчать лише про можливий процесуальний недолік під час проведення слідчої дії, однак не підтверджують наявності істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно до ст. 87 КПК України тягне визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом.

Щодо доводів сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених за ст. 296 КК, оскільки, на його думку, має місце ст. 125 КК, то вони є безпідставними. 
Так, основними критеріями відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, між іншим, є об`єкт злочину і така ознака суб`єктивної сторони, як його мотив.
Зі змісту ст. 296 КК України вбачається, що об`єктом захисту цієї норми є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, який відображається у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Мотивом хуліганства є неповага до суспільства, однак, причини вчинення таких дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Так, фактичною підставою кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку. Під час юридичної оцінки цих даних були з`ясовані: причина виникнення конфлікту (її відсутність); місце вчинення протиправних дій, обстановка та обставини, за яких відбувався перебіг протиправного посягання; форма та характер дій обвинувачених.
При цьому, як було установлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , знаходячись у громадському місці, безпідставно, з незрозумілих причин почали наносити удари потерпілому у присутності його дівчини, тим самим посягаючи саме на порушення громадського порядку із особливою зухвалістю, викликаною їх бажанням показати свою зверхність, пов`язану із неповагою до людської гідності та байдужим ставленням до законів і сталих правил поведінки в суспільстві.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи захисника та обвинувачених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про їх невинуватість, уважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останніх у вчиненні ними інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, є доведеною та кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

При призначенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання суд, ураховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, він є не тяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, думку потерпілого, приходить до висновку, що останнім необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки саме таке покарання буде достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Разом з тим, ураховуючи дані про особу обвинувачених, які на момент вчинення правопорушення є несудимими, мають постійне місце проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, їх вік, суд уважає, що виправлення  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  можливе без ізоляції від суспільства, і тому до них слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначити їм покарання у виді 3 років позбавлення волі кожному.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_2  та ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. 
Суддя ОСОБА_1