П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/17728/25
Провадження № 22-ц/4815/641/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зачепіло З.Я., на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач), діючи через свого представника Усенка М.І., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Кредитним договором №958454 від 24 серпня 2023 року в розмірі 70 279 грн 99 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 серпня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №958454, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» надало відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 коп., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. ТОВ «Селфі Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору, а відповідач, у свою чергу, не виконала умови кредитного договору, заборгованість у встановлений строк не погасила. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 70 279 грн 99 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 999 грн 99 коп. та заборгованості за процентами - 60 280 грн 00 коп. 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем укладено Договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, відтак позивач просить стягнути зазначену заборгованість з відповідача на свою користь.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором № 958454 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 24 серпня 2023 року в розмірі 70 279 (сімдесят тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн 99 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати у розмірі 5422 (п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зачепіло З.Я., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував положення статей 3, 627 ЦК України, статті 42 Конституції України, статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо меж свободи договору, принципів справедливості, добросовісності та розумності. Зазначає, що підписання договору саме по собі не свідчить про безспірність його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням або є несправедливими.
Апелянт вважає, що передбачений договором розмір процентів за користування кредитом у сумі 60 280 грн при сумі основного боргу 10 000 грн є непропорційно великим, створює істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу та підлягає оцінці відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.
У зв`язку з цим апелянт просить змінити рішення суду в частині стягнення процентів та зменшити їх розмір до 5 000 грн, що становить 50 % від суми основного боргу, вважаючи такий розмір справедливим і таким, що забезпечує баланс інтересів сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що суд правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права. 
Позивач заперечує доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення розміру процентів, вказуючи, що заявлені до стягнення проценти є платою за користування кредитом, нарахованою відповідно до умов кредитного договору та статті 1048 ЦК України, а не мірою цивільно-правової відповідальності чи штрафними санкціями. Зазначає, що проценти нараховані виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування, тому посилання апелянта на судову практику щодо зменшення розміру штрафних санкцій, процентів річних та інших заходів відповідальності є безпідставними. 
Крім того, позивач зазначає, що відповідач, уклавши кредитний договір, погодився з усіма його умовами, у тому числі щодо розміру процентної ставки та порядку їх нарахування, а розрахунок заборгованості відповідає умовам договору і не спростований належними доказами. Також вказує, що часткова сплата відповідачем заборгованості свідчить про визнання нею боргу та його складових. 

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір №958454 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort».
Відповідно до п. 1.1 Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС Товариства.
Відповідно до п. 1.2 Договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з п. 1.3 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн 00 коп.
Відповідно до п. 1.4 Договору строк кредиту 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Пунктом 1.5 Договору передбачено, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, знижена процентна ставка 0,01% в день та застосовується відповідно до умов, вказаних у п. 1.5.2 Договору.
Відповідно п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 4.1 Договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.
Відповідно до Довідки про ідентифікацію ТОВ «Селфі Кредит» підтверджує, що ОСОБА_1 ним ідентифікована, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснено 24 серпня 2023 року о 11:44:49 за номером телефону НОМЕР_2 .
ТОВ «Селфі Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання та 24 серпня 2023 року переказало на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка зазначена у п. 2.1. Договору, 10 000 грн 00 коп., що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 25 березня 2025 року №20250325-470.
Окрім того, згідно відповіді, наданої АТ «Державний ощадний банк України» №46/1211/118055/2025/БТ від 12 вересня 2025 року на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року про витребування доказів, картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 . І відповідно до меморіального ордеру №1358862619418 від 25 серпня 2023 року на вказаний рахунок зараховані кошти в сумі 10 000 грн 00 коп. 
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №958454 про надання споживчого кредиту по продукту від 24 серпня 2023 року, який складений станом на 21 червня 2024 року, 21 вересня 2023 року відповідачем здійснено оплату кредитної заборгованості в розмірі 29 грн 01 коп., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0 грн 01 коп. та на оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 29 грн 00 коп.
В подальшому відповідачем коштів на погашення кредиту сплачено не було і відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором №958454 про надання споживчого кредиту по продукту від 24 серпня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 21 червня 2024 року становила 70 279 грн 99 коп. та складалася з тіла кредиту в сумі 9 999 грн 99 коп. та нарахованих процентів в сумі 60 280 грн 00 коп. 
21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем був укладений Договір факторингу №21062024, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило позивачу право грошової вимоги до боржників, що визначені в реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №21062024 від 21 червня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №958454 в сумі 70 279 грн 99 коп., з яких 9 999 грн 99 коп. залишок по тілу кредиту, 60 280 грн 00 коп. залишок по відсотках.

Суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами був належним чином укладений кредитний договір, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а право вимоги за договором у встановленому законом порядку перейшло до позивача на підставі договору факторингу. Суд також дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується розмір заборгованості, тоді як відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування заявлених вимог чи власного розрахунку заборгованості. Крім того, суд першої інстанції вважав, що погоджена сторонами процентна ставка є результатом їх вільного волевиявлення при укладенні договору, а тому відсутні підстави вважати умови договору щодо сплати процентів несправедливими або такими, що порушують баланс прав та обов`язків сторін.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 як на підставу для висновку про те, що погодження сторонами відсоткової ставки саме по собі виключає можливість визнання відповідних умов договору несправедливими, колегія суддів вважає помилковим.
Так, у наступному після наведеного судом першої інстанції абзаці Верховний Суд зазначив, що у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого розмір процентів перевищував би 50 % суми кредиту, що згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» може бути підставою для визнання відповідної умови договору несправедливою. Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Отже, зі змісту постанови Верховного Суду у справі № 623/2936/19 не випливає висновок про те, що саме лише погодження сторонами розміру процентної ставки виключає можливість перевірки відповідних умов договору на предмет їх справедливості. Навпаки, Верховний Суд фактично зазначив, що така оцінка можлива за наявності відповідного розрахунку.
Оскільки у цій справі такий розрахунок наявний, суд першої інстанції мав надати самостійну оцінку доводам відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору з урахуванням положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а не обмежуватися лише посиланням на те, що розмір процентної ставки був погоджений сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитором застосовувалася відсоткова ставка у розмірі 2,2 % (стандартна) та 0,01 % (знижена) за кожен день користування кредитними коштами. При цьому, умовами п. 1.7.1, 1.7.2 договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541,10 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 9313,47 % річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 89 200,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 82 630,00 грн.
Зі змісту пункту 1.5.2 кредитного договору вбачається, що знижена процентна ставка фактично є базовою умовою кредитування за умови належного виконання позичальником графіка платежів. Натомість застосування стандартної процентної ставки пов`язується виключно з невиконанням позичальником обов`язку щодо своєчасного внесення першого платежу або здійснення дострокового погашення кредиту.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
За таких обставин застосування стандартної процентної ставки не є платою виключно за користування кредитом, а фактично пов`язане з порушенням позичальником умов договору, що свідчить про її компенсаційний (санкційний) характер незалежно від назви, використаної сторонами у договорі. Саме тому суд першої інстанції мав оцінити такі умови не лише з позиції свободи договору, а й на предмет їх відповідності вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків у розмірі 60280,00 грн., з огляду на розмір тіла кредиту (10000 грн.), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3, ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає заборгованість в розмірі в розмірі 15 000,00 грн., яка складається з: 9999,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 5 000,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, що є справедливою сумою компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Як вбачається з апеляційної скарги, остання не містить доводів в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., тому обґрунтованість та співмірність їх стягнення не переглядається.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 21,34 %, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 516,94 грн. (2422,40*21,34%) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 640,20 грн. (3000*21,34%), з урахуванням їх зменшення судом першої інстанції.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 663,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно у розмірі 3663,60.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 3146,84 грн. (3663,60-516,94).
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зачепіло З.Я., задовольнити.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками та розподілу судових витрат, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал за процентами за користування кредитом у розмірі 5000 гривень.
В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом відмовити.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2025 року в частині стягнення загального розміру заборгованості змінити, зменшивши його до 14999,99 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 640 гривень 20 копійок.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3146 гривень 84 копійки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.