ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2272/26 Справа № 185/9621/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Мельник Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 серпня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро за участю:
захисника         Марченко К.О.
апеляційну скаргу захисника Марченко К.О., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2026 року, якою: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , старшого солдата, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
При обставинах зазначених в протоколі та в оскарженій постанові суду першої інстанції, 08.06.2026 року о 10.20 годині в м.Павлоград по вул.Івана Богуна, 39 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «DAF», номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820» під відеофіксацію на нагрудну камеру поліцейського 799169 та 795654. Відповідно до тесту №214 від 08.06.2026 року, результат огляду позитивний – 0.31 проміле. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився під відеозапис на нагрудну камеру поліцейського, своїми діями порушив вимоги п. 2.9.а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Марченко К.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано було відхилено доводи сторони захисту про те, що записи з нагрудних камер поліцейських не містять зупинки водія ОСОБА_1 , та з них не вбачається факт керування транспортним засобом.
Вказує, що зазначений у протоколі час керування транспортним засобом 10 год. 20 хвл. не підтверджується відеозаписом, який починається о 11 год. 00 хвл., і на якому зафіксовано лише як ОСОБА_1 стоїть біля нерухомого автомобіля, та транспортний засіб перебуває по інший бік узбіччя.
Зазначає, що у рапорті не вказано час та на якій підставі було зупинено транспортний засіб, оскільки інспектор має право зупиняти військовий автомобіль тільки у виключних випадках, а саме за порушення правил ПДР, технічну несправність транспорту або забруднення ним довкілля, а також відомостей про те, що він використовується з протиправною метою. Крім того, стверджує, що рапорт сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини. 
Також захисник зазначає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, на день складання протоколу продовжував боронити державу та перебував у транспортному засобі як пасажир ще з двома військовими.
Захисник просить врахувати, що ОСОБА_1 , перебуваючи у стані значного психологічного напруження, зумовленого тривалим виконанням бойових завдань та постійним перебуванням у зоні бойових дій, не усвідомлював повною мірою значення своїх пояснень. З огляду на розгубленість та стресовий стан помилково підтвердив факт керування транспортним засобом. 
Вважає, що у зв`язку із відсутністю підтвердження факту керування транспортним засобом та те, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, що могло стати підставою для зупинки транспортного засобу, всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема, щодо пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння не був зобов`язаний виконувати. Вказує, що працівниками поліції було порушено порядок виявлення та фіксації правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.
Також вказує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може не є беззаперечним доказом вини, а за відсутністю достатніх доказів, не може вважати доведеною вину ОСОБА_1 “поза розумним сумнівом”.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до суду не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Захисник Марченко К.О. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, щодо неявки ОСОБА_1 зазначила, що він перебуває на військовій службі та просила розгляд справи провести у його відсутність.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про визнання винуватим ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та обґрунтованими.
У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при розгляді справи.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується наявними в матеріалах справи докази, які є належними, допустимими, які доповнюють одне одного.
Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Обов`язковими елементами об`єктивної сторони такого складу правопорушення як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння є: факт керування транспортним засобом та факт наявності алкогольного сп`яніння.
Аналізуючи доводи апелянта про те, що відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд не приймає з огляду на наступне.
Так, дійсно з долученого відеозапису з боді-камер поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля марки «DAF», номерний знак НОМЕР_2 , який припаркований на узбіччі дороги. Однак, на питання поліцейського, яким транспортним засобом він керував, ОСОБА_1 надав відповідь - «DAF, вказавши на автомобіль на узбіччі» (час відеозапису 11:01:48). Крім того, сам ОСОБА_1 на протязі всього відеозапису не заперечував факт керування ним транспортним засобом, а також останній добровільно погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою Алкотестера Драгер (час відеозапису 11:00:40-11:01:52). 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , перебував у стані значного психологічного напруження, зумовленого тривалим виконанням бойових завдань та постійним перебуванням у зоні бойових дій, не усвідомлював повною мірою значення своїх пояснень та помилково підтвердив факт керування транспортним засобом, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки, з відеозапису вбачається як ОСОБА_1 логічно та послідовно відповідає на питання працівників поліції, надає пояснення, крім того не заперечує факт керування саме ним транспортним засобом, також погодившись проходити тест на стан алкогольного сп`яніння, цілком адекватно реагує на все. 
Враховуючи те, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є підтвердженим відеозаписом, а також протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції, рапортом інспектора відділу ВСП ДнЗВ ВСП у своїй сукупності, апеляційні доводи що ОСОБА_1 не повинен був виконувати всі наступні вимоги працівників поліції, зокрема, щодо пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, та те, що не доведено вину ОСОБА_1 “поза розумним сумнівом”, є необгрунтованими. 
Докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
^Керуючись ^ст. ^294 ^КУпАП, ^апеляційний ^суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Марченко К.О., в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2026 року щодо  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, — залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун