Справа № 420/1388/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №156050030707 від 06.01.2026 р. про відмову в призначенні пенсії; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при призначенні пенсії врахувати трудову книжку ОСОБА_1 серія трудової книжки НОМЕР_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 24.11.2025 р. довічно.
Стислий виклад позиції позивача.
В тексті позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 звернулась 01.01.2026 із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Представник позивача зазначає, що 06.01.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №156050030707 про відмову в призначенні, у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу.
За твердженням представника позивача, відповідно до оскаржуваного рішення, страховий стаж позивача становить 27 років 04 місяця 18 днів.
На переконання представника позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.01.2026 №156050030707 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та порушує право позивача на отримання пенсії за віком.
Стислий виклад заперечень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.01.2026 звернулась до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказує, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка трудової не завірено печаткою підприємства.
На переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, з наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Стислий виклад заперечень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області проти задоволення позовних вимог заперечує, з посиланням на фактичні обставини справи та норми законодавства вказує, що за результатом розгляду поданих документів, до страхового стажу позивача не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка трудової не завірено печаткою підприємства.
На переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на законах України, а відтак вимог позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 23.01.2026 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, витребував у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області засвідчені копії:
заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком;
документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення №156050030707 від 06.01.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивами на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що 01.01.2026 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії.
Разом із заявою про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1 надано до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зокрема копію трудової книжки від 07.05.1986 серії НОМЕР_1 .
За принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
За результатом розгляду поданої заяви та документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.01.2026 №156050030707.
В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка трудової книжки не завірена печаткою підприємства. Страховий стаж з 09.03.2006 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Також в оскаржуваному рішенні визначено страховий стаж позивача: 27 років 04 місяці 18 днів.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Стаття 4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058,-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 26 Закону №1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.
За приписами ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 24 Порядку №637, для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по досягненню 60-річного віку звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 01.01.2026 про призначення пенсії за віком.
Розгляд заяви та долучених документів за принципом екстериторіальності органом здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та за результатом прийнято рішення від 06.01.2026 №156050030707. В якості підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу в повному обсязі періодів роботи позивача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в оскаржуваному рішенні зазначило, що періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 не підлягають зарахуванню, оскільки титульна сторінка не завірена печаткою.
Суд критично ставиться до означеної позиції Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок (заповнення титульної сторінки, внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, переведення, звільнення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу).
Так, на момент заповнення трудової книжки позивача (07.05.1986) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).
Відповідно до п.2.2 розділу 2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).
Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції №162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.
Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС №656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців», відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тож вказані відповідачем обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Із титульної сторінки трудової книжки вбачається, що вона заповнена в 1986 році на ім`я « ОСОБА_2 » (мовою оригіналу), що цілком відповідає імені позивача згідно з паспортом громадянина України, також містяться відомості щодо професії, підписи власника та особи, відповідальної за видачу трудової книжки.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача. Тому зазначені відповідачем недоліки, як-то відсутність печатки на титульній сторінці, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів трудової діяльності позивача згідно із трудовою книжкою від 07.05.1986 серії НОМЕР_1 до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі №307/541/17.
За змістом частин першої, другої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії від 06.01.2026 №156050030707 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 24.11.2025 довічно, суд зазначає наступне.
З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надавало оцінку записом у трудовій книжці позивача, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.01.2026 відповідно до Закону України №1058-IV, з урахуванням періодів трудової діяльності ОСОБА_1 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 07.05.1986 та висновків суду.
Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду заяви про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як орган, який відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.
Згідно з частинами першою та третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що за подання цієї позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1067,00 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області суми сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн, оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушено права позивача.
Що стосується надмірно сплаченого судового збору у розмірі 2,04 грн, він підлягає поверненню позивачу у порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись ст.2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд.10, м. Львів, Львівська обл., 79016, код ЄДРПОУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 06.01.2026 №156050030707 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.01.2026 відповідно до Закону України №1058-IV, з урахуванням періодів трудової діяльності ОСОБА_1 згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 07.05.1986 та висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО