ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 липня 2026 року  місто Чернівці справа №716/2150/25
провадження №22-ц/822/1368/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н. К.
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.,
за участю секретаря судових засідань Ярема А.-Л.С.
учасники справи: 
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , Військова частина НОМЕР_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я.С., присяжні Колотайло Г.С., Дудка В.Д.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року адвокат Павчук С.І., який діє в інтересах заявника  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення її опікуном ОСОБА_1 , заінтересованими особами вказав: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 та Військову частину НОМЕР_1 .
Заявлені вимоги мотивував тим, що заявник ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .
Остання є людиною похилого віку, пенсіонеркою, їй 81 рік, перебуває під спостереженням в лікаря психіатра по психіатричному захворюванню та потребує стороннього догляду.
Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу остання не в змозі працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях та потребує постійного стороннього нагляду та турботи.
Зважаючи на викладені обставини, заявник просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном заявника ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2026 року клопотання заявника ОСОБА_1 , в особі представника заявника адвоката Павчука Святослава Івановича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 та Військова частина НОМЕР_1 про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна – задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 – недієздатною.
У задоволенні вимоги про призначення опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – ОСОБА_1 – відмовлено.
Строк дії рішення про визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить два роки з дня набрання рішенням законної сили.
До призначення недієздатній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуна, опіку покладено на орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених вимог заяви, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Павчук С.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в оскаржуваній частині скасувати і вимоги заяви задовольнити повністю. 
Вказав, що дане рішення в оскаржуваній частині порушує гарантовані Конституцією України та чинного законодавством України права, заінтересованої особи по справі - недієздатної ОСОБА_2 , та заявника - потенційного опікуна ОСОБА_1 , і підлягає скасуванню.
Встановлення, опіки та призначення опікуна є нерозривним з процесом визнання фізичної особи недієздатною.
Однак, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_2 недієздатною, в порушення вимог закону залишив її без належної опіки не надавши належної оцінки поданню органу опіки та піклування.
Вважає, що орган опіки та піклування Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області належним чином розглянув питання, щодо кандидата в опікуни - ОСОБА_1 .
Звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення його опікуном його рідної бабусі, який є військовослужбовцем, що вже проходить військову службу, не свідчить про його ухилення від військової служби, а викликано об`єктивною необхідністю догляду за недієздатною бабусею, як єдиного на теперішній час родича, що може, бажає і спроможний виконувати обов`язки опікуна.
Обов`язок оборони, незалежності та територіальної цілісності України не є єдиним конституційним обов`язком громадянина України і не має переваг перед іншими конституційними обов`язками. Бажання ОСОБА_1 бути опікуном є однією із визначених законом вимог для призначення особи опікуном.
Введення воєнного стану в країні не зупинило дію актів цивільного законодавства, що визначають порядок призначення опікуна та наразі не містять заборон, або обмежень у контексті правовідносин цієї справи на призначення опікуна недієздатній особі, який є військовослужбовцем. Сам собою факт проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою (судова практика Верховного суду справа №341/1526/23).
Орган опіки та піклування Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, з моменту покладення на нього обов`язків опікуна над недієздатною ОСОБА_2 , жодного разу не цікавився життям, проблемами, здоров`ям останньої.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 , інтереси якої представляє Захарова Ю.О., просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2026 року - без змін.
Вказали, що в результаті ухвалення судового рішення про призначення ОСОБА_1 опікуном його бабусі ОСОБА_2 , суд в тому числі вирішить питання щодо обов`язку військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та законного інтересу військової частини НОМЕР_1 у проходженні сержанта ОСОБА_1 військової служби в умовах воєнного стану.
З огляду на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом з 19 березня 2025 року у військовій частині НОМЕР_1 , вказані обставини унеможливлюють ним виконання обов`язків по здійсненню опіки над ОСОБА_2 .
З огляду на викладене у заявника існують певні обставини, у вигляді проходження військової служби, які перешкоджають здійсненню ним обов`язків щодо опіки над ОСОБА_2 , і вказана обставина виникла до існування необхідності здійснення опіки над ОСОБА_2 .
Також, зі змісту апеляційної скарги не зрозуміло чим саме зумовлена необхідність у призначенні опікуна як взагалі, так і покладення обов`язків опікуна саме на ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтовується насамперед тим, що заявник тривалий час здійснює догляд за ОСОБА_2 .
Натомість, згідно даних які є в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , заявник за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , чотири рази перебував у відпустках, і всюди вказував адресу проведення відпусток АДРЕСА_2 .
Рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь - яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків як опікунів, так і підопічного. Правові наслідки для опікунів, підопічного виникають виключно в результаті ухвалення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі.
З матеріалів справи стає зрозумілим, що у ОСОБА_2 є чоловік, два рідні сина та донька.
Також, до матеріалів справи не долучені підтверджуючі документи щодо відсутності інших онуків, дружин синів, які б могли здійснювати опіку над бабусею.
Вказує, що заявник не позбавлений права у подальшому бути призначеним опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , якщо перестануть існувати обставини (виконання військової обов`язку), які перешкоджають йому у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна.
У свою чергу до встановлення опіки і призначення опікуна над ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, відповідно до статті 67 ЦК України, зобов`язаний дбати про підопічну, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічної.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд ураховує, що апеляційна скарга не містять доводів у частині вирішення вимог заяви про визнання особи недієздатною, а тому судове рішення у цій частині не переглядається.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що заявник ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .
За результатами судово-психіатричної експертизи №324 від 06 березня 2026 року, проведеною Чернівецькою філією судових експертиз державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного захворювання у формі судинної деменції.
За своїм психічним станом, в силу наявного у неї психічного захворювання, ОСОБА_2 , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними.
За своїм психічним станом, в силу наявного у неї психічного захворювання, ОСОБА_2 не може брати особисто участь у розгляді справи та давати пояснення по суті.
Рішенням виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №11/221 від 28 листопада 2025 року затверджено висновок опікунської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , яка є особою похилого віку з когнітивними порушеннями.
01 грудня 2025 року Юрковецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області прийнято подання про доцільність призначення опікуном ОСОБА_1 над ОСОБА_2 .
Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 06 жовтня 2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 проживав у житловому будинку, який належить його дідусеві ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час мобілізований. В даному житловому будинку проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З характеристики на ОСОБА_1 , складеною Юрковецькою сільською радою, вбачається, що в селі він користується повагою і авторитетом, за час проживання в селі зарекомендував себе з позитивної сторони, бере активну участь у громадському житті села.
З довідок з Головного управління національної поліції в Чернівецькій області вбачається, що ОСОБА_1 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався.
З довідки КНП «Заставнівська багатопрофільна лікарня» вбачається, що ОСОБА_1 під спостереженням у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
З висновку КНП «Міська поліклініка №1» Чернівецької міської ради вбачається, що ОСОБА_1 на момент огляду протипоказань для встановлення опікунства немає.
З довідки військової частини НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 (батько заявника) проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в Державній прикордонній службі України, з 24.04.2022 року.
З рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року вбачається, що донька недієздатної особи ОСОБА_2 – ОСОБА_5 визнана недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_6 .
В матеріалах справи також містяться заяви від чоловіка недієздатної ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 та сина ОСОБА_6 , які відмовилися від здійснення опіки над ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Статтею 64 ЦК України визначено випадки, коли фізична особа, не може бути опікуном або піклувальником.
За змістом цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа:
1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені;
2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
Цей перелік обмежувальних обставин є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року у справі №305/1557/24 (провадження №61-9539сво25) зазначено, що за змістом статті 64 ЦК України вбачається, що у ній відсутні положення, які б дозволяли стверджувати, що інші обмеження у призначенні опікуна чи піклувальника можуть бути передбачені законами або іншими нормативно-правовими актами. Конструкція цієї статті не передбачає обмеження у призначенні особи опікуном через перебування останньої на військовій службі, у тому числі у зв`язку із мобілізацією.
Факт перебування на військовій службі за мобілізацією не є законодавчою перешкодою для призначення опікуном. Більше того, законодавство передбачає механізм реалізації права на опіку при вирішенні питання про призначення опікуном мобілізованого військовослужбовця не шляхом обмеження чи заборони призначення такого військовослужбовця опікуном, а навпаки шляхом визначення такої підстави для звільнення із військової служби, у тому числі за мобілізацією. Відповідно, законодавство про військову службу, мобілізацію і мобілізаційну підготовку не тільки не забороняє призначати військовослужбовця опікуном, а встановлює наслідки такого призначення - звільнення особи з військової служби, у тому числі і за мобілізацією.
Так, згідно з пунктом «г» частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять службу за мобілізацією, звільняються зі служби через такі сімейні обставини, як необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною.
Відповідно до абз. 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.
Наведені положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчать, що під час дії воєнного стану законодавець передбачив виключні та чітко визначені підстави звільнення військовослужбовців, призваних під час мобілізації, у тому числі за сімейними обставинами або з інших поважних причин.
Необхідність здійснення опіки над недієздатною особою визнається законодавством самостійною та поважною сімейною обставиною, яка об`єктивно унеможливлює подальше проходження військової служби.
Підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану є сукупність юридичних фактів, зокрема: особа проходить військову служб за призовом під час мобілізації; військовослужбовець має обов`язок та фактичну необхідність здійснювати опіку над такою особою; відсутні інші особи, які здійснюють опіку або піклування щодо цієї недієздатної особи.
Положення статті 64 Конституції України допускають можливість обмеження окремих прав і свобод в умовах воєнного стану, однак такі обмеження не можуть стосуватися прав, гарантованих, зокрема, статтею 24 Конституції України, а саме рівності конституційних прав і свобод громадян.
Абзац 15 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» конкретизує, що військовослужбовець не може здійснювати опіку над особою, визнаною судом недієздатною, за умови, що опіку чи піклування щодо такої особи не здійснює/може здійснювати інша особа.
Тобто єдиною законною підставою для обмеження права військовослужбовця бути призначеним опікуном над недієздатною особою є наявність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати таку опіку.
Указана норма права не містить застережень щодо неможливості призначення опікуном особи, яка проходить військову службу, а також не ставить реалізацію цієї підстави у залежність від попереднього припинення військової служби цією особою.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт проходження військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації не може бути підставою для відмови у призначенні його опікуном над особою, визнаною недієздатною.
У таких справах, з урахуванням якнайкращих інтересів особи, над якою встановлюється опіка, потрібно з`ясовувати наявність інших осіб, які можуть бути опікунами недієздатного, здійснювати оцінку їх здатності виконання функцій саме опікуна недієздатної особи, а не відвідувача за необхідністю; досліджувати дійсність намірів військовослужбовця як єдиного кандидата на призначення опікуном недієздатної особи щодо забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів, та ураховувати визначені Правилами опіки та піклування критерії, яким має відповідати особа як опікун.
Верховний Суд неодноразово формулював висновки щодо застосування положень статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У постанові від 26 червня 2024 року в справі № 420/23353/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавець через призму статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» реалізував завдання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян», у якій виокремив підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 29 січня 2025 року в справі № 580/4512/23 в підпункті «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко визначено обставини, за яких можливе звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а саме: необхідність постійного догляду за хворою дружино (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. З конструкції цієї норми слідує, що законодавець визначив дві самостійні підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, тобто: утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І групи; необхідність постійного догляду за хворою дитиною, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду. Наведене в сукупності не дає підстав стверджувати про відсутність можливості звільнити позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року в справі № 380/16966/24 зазначено, що відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. З змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Верховний Суд у справі № 380/16966/24 виснував, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян».
Наведені справи стосуються споріднених підстав звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи.
Верховний Суд у наведених вище справах звернув увагу на необхідність урахування спеціальних норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка діє в умовах воєнного стану з метою захисту осіб з інвалідністю та недієздатних, дітей з інвалідністю та інших осіб, що потребують постійного догляду.
З огляду на викладене слід зробити висновок, що законодавство не містить заборони або обмеження щодо призначення опікуном недієздатної особи саме військовослужбовця, який проходить військову службу, у тому числі за призовом під час мобілізації. Абзац п`ятнадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує можливість реалізації відповідної правової підстави виключно з наявністю або відсутністю інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати опіку над недієздатною особою, і не ставить її у залежність від попереднього звільнення військовослужбовця з військової служби.
Сам по собі факт проходження військової служби не може розглядатися як автоматична та безумовна перешкода для призначення військовослужбовця опікуном. Інше тлумачення призводило б до встановлення непередбаченого законом додаткового обмеження прав особи та суперечило б принципу рівності, закріпленому статтею 24 Конституції України, навіть з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану (стаття 64 Конституції України).
Установивши, що ОСОБА_2 має ознаки психічного захворювання у формі судинної деменції і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання її недієздатною.
Судове рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.
Відповідно до пункту 3.2 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.
Перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, визначений у пункті 3.3 Правил опіки та піклування, серед яких, зокрема: акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.
Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
При цьому подання органу опіки та піклування повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 28 листопада 2025 року №11/221, опікунська рада вважала доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі визнання її судом недієздатною.
Згідно з поданням виконавчого комітету Юрковецької сільської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити над недієздатною ОСОБА_2 її опікуном ОСОБА_1 .
При цьому таке подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі №496/4271/16-а, постанову Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №753/6498/15-ц).
Суд першої інстанції перевірив подання органу опіки та піклування та дійшов до висновку про те, що таке подання не повністю відповідає вимогам закону.
Зокрема, подання органу опіку та піклування не містить належної мотивації, а також будь-яких обґрунтувань, з посиланням на наявні докази щодо можливості заявника бути опікуном та визначення конкретних обставин, які зумовлюють необхідність такого призначення, а містить лише посилання на можливість та доцільність заявника бути опікуном.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3 , що є відмінною від адреси недієздатної особи. З витягу з реєстрації територіальної громади вбачається, що він зареєструвався в будинку, де проживає недієздатна особа, лише 03 жовтня 2025 року. З матеріалів справи також вбачається, що заявник проходить військову службу за контрактом та з 19 березня 2025 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . За час проходження служби у військовій частині 4 рази перебував у відпустках, і всюди вказував адресу проведення відпусток АДРЕСА_2 .
Отже, заявник до призову на військову службу, не проживав з ОСОБА_2 за однією адресою.
Подання органу опіки та піклування містить інформацію про наявність інших членів сім`ї, які перебувають з недієздатною у родинних стосунках, зокрема, чоловіка недієздатної особи, двох синів та дочки. 
Зокрема, недієздатна особа проживає в будинку разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . В поданні органу опіки та піклування зазначено, що чоловік недієздатної – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою похилого віку, хворіє та у зв`язку із станом здоров`я не може піклуватися про свою дружину. Проте, матеріали справи не містять жодного доказу про стан здоров`я ОСОБА_3 , який би унеможливлював би здійснення ним опіки над своєю дружиною.
Крім цього, встановивши, що батько заявника ОСОБА_4 також проходить військову службу, орган опіки та піклування не дослідив питання можливості призначення опікуном над недієздатною ОСОБА_2 її сина ОСОБА_4 .
Також подання не містить інформації про інших членів сім`ї, які можуть здійснювати опіку над недієздатною особою, зокрема, невісток синів недієздатної особи, інших онуків.
У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.
Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області щодо призначення ОСОБА_1 опікуном належно не мотивовано, оскільки ґрунтується на виявленій ініціативі заявника про призначення його опікуном та не містить обґрунтування відповідності призначення його опікуном інтересам недієздатного, зроблене без врахування інших родичів недієздатної, які б могли здійснювати опіку над нею.
Апеляційний суд зауважує, що подання органу опіки і піклування має рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.
Вищенаведені висновки узгоджуються з правовими висновками, зробленими у постановах Верховного Суду від 04 червня 2024 року у справі № 753/1417/24 (провадження № 61-15890св24),від 26 червня 2024 року у справі № 742/887/23 (провадження № 61-3316св24), від 24 грудня 2024 року у справі № 716/662/24 (провадження № 61-13107св24), від 30 жовтня 2025 року у справі № 689/1554/24 (провадження № 61-11537св25) та інших.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що особа використовувала його на зло; негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Установивши, що у ОСОБА_2 є інші близькі особи, які можуть бути її опікунами, а ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та проходить військову службу, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .
Аргументи заявника про те, що у зв`язку з відмовою в задоволенні заяви про призначення опікуна обов`язки опікуна ні на кого не покладено, є безпідставними, оскільки відмова в задоволенні таких вимог не позбавляє орган опіки та піклування обов`язку вирішити питання опіки над недієздатною особою відповідно до законодавства.
Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції правильно застосувавши частину четверту статті 63 ЦК України, яка приписує ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, частину першу статті 67 ЦК України, яка зобов`язує опікуна дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , керуючись насамперед інтересами недієздатної ОСОБА_2 .
Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про призначення заявника опікуном недієздатної ОСОБА_2 , суд першої інстанції належним чином дослідивши надані докази, дійшов законних та обґрунтованих висновків.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 травня 2026 року в оскаржуваній частині щодо відмови в призначенні опікуна  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 22 липня 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак