П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13623/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості зі сплати єдиного внеску, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 13 605,02 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.09.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Господарського суду Хмельницької області від 12 жовтня 2012 року у справі №11/5025/1036/12 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру на строк до 12 квітня 2013 року. Цією ж постановою ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Книша О.А. якого зобов`язано провести ліквідаційну процедуру у строк до 12 квітня 2013 року, скласти і надати на розгляд суду звіт про проведену роботу в ліквідаційній процедурі банкрута та ліквідаційний баланс.
На дату складання ліквідаційного балансу до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08.12.2020 у справі №11/5025/1036/12 внесено відомості про таких кредиторів: Головне управління ПФУ в Хмельницькій області (основний борг 48 685,54 грн) та Головне управління ДФС у Хмельницькій області (основний борг 818 073,73 грн, неустойка 440 053,85 грн).
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14 березня 2023 року провадження у справі № 11/5025/1036/12 закрито.
Судом ухвалено що, вимоги кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, слід вважати погашеними, виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню. Підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , припинено. Скасовано мораторій і заходи забезпечення вимог кредиторів, що були введені ухвалою господарського суду від 10.09.2012 Господарським судом у Хмельницькій області було встановлено факт відсутності здійснення відповідачем підприємницької діяльності.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14 березня 2023 року, якою провадження у справі №11/5025/1036/12 закрито та якою вимоги кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, визнано погашеними, виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню, а підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , припинено, то вимоги податкового органу про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 13 605,02 грн є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464-VI).
Згідно з частиною другою статті 2 Закону №2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VI. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Стаття 25 Закону №2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року 10 відсотків).
Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону №2464-VI у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Разом з тим, у статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент визнання відповідача банкрутом, а саме на 12 жовтня 2012 року), зазначаються наслідки визнання боржника банкрутом, а саме: з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: 1. підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу; 2. строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), повернення коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності вважається таким, що настав.
Відповідно до пункту 2 статті 31 цього Закону у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов`язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів.
19.01.2013 набрав чинності Закон України від 22.12.2011 №4212-VI "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2342-ХІІ викладено в новій редакції.
Пунктом 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4212-VI встановлено, що його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Питання щодо запровадження мораторію та його правового режиму у Законі №2343- ХІІ у редакції, чинній до 13.01.2013, регулювалися нормами статей 1 і 12.
Згідно із абзацом двадцять четвертим статті 1 цього Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Відповідно до абзацу 4 частини 4 статті 12 цього ж Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).
Після 19.01.2013 правовий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів регулювався статтею 19 Закону № 2343 (у редакції Закону № 4212-VI). Згідно з положеннями частин першої, другої цієї статті мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Абзацами третім, четвертим частини третьої статті 19 Закону №2343 (у редакції Закону №4212-VI) встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
У частині п`ятій цієї статті зазначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
Відповідно до ст. 1 і 12 Закону №2343 у редакції, чинній до 19.01.2013 заборона застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Мораторій вводиться господарським судом одночасно з порушенням справи про банкрутство, і стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.
Таким чином, з урахуванням ухвали Господарського суду Хмельницької області від 14 березня 2023 року, якою провадження у справі №11/5025/1036/12 закрито та якою вимоги кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, визнано погашеними, виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню, а підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , припинено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги податкового органу про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 13 605,02 грн є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Ватаманюк Р.В.
Судді | | | Боровицький О. А.    Курко О. П.