27.07.26
22-ц/812/1247/26

Справа №475/1159/25
Провадження № 22-ц/812/1247/26
Провадження № 22-ц/812/1388/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

27 липня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційні скарги
ОСОБА_1 , подані її представником 
ОСОБА_2 

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2026 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кащаком А.Я., повне рішення складено того ж дня, та на додаткове рішення від 17 квітня 2026 року, повний текст додаткового рішення складено 20 квітня 2026 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (далі-ТОВ «Факторинг партнерс» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 02 лютого 2022 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_3 на підставі заявки на пролонгацію від 02 лютого 2022 року до договору позики 555162451964001, підписаної відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір позики № 555162451964002 (пролонгація), відповідно до якого сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання позичальника по погашенню заборгованості за попереднім Договором № 555162451964001 в сумі 7700 грн. на новий строк 30 днів під проценти, вказані в п.1.1.1. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти.
Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором.
18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т.ч. за Договором позики №555162451964002 (пролонгація) від 02.02.2022 року.
Відповідачка, не виконала умов договору позики (пролонгації), загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів з користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 20231 грн, з яких: -заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7700 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 12531 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судові витрати: судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.
Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором позики № 555162451964002 (пролонгація) від 02.02.2022 року в розмірі 11750,30 грн, судовий збір у розмірі 1406,93 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням від 17 квітня 2026 року з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 стягнуто 1257 грн 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Факторинг Партнерс» надали належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Тобто, відповідач ОСОБА_4 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Факторинг Партнерс».
Враховуючи, той факт, що відповідачкою не надано суду жодного доказу того, що вона належним чином виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору, тому враховуючи, те, що відповідачкою не повернуто своєчасно суму кредиту в порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то вона є такою що зобов`язання за вказаним договором не виконала.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідачка не виконала зобов`язання за Договором позики (пролонгація), а тому з неї на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» як нового кредитора слід стягнути суму пролонгованої позики за договором у розмірі 7700 грн.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами, суд першої інстанції зазначив наступне, що зважаючи на погоджений строк кредитування за кредитним договором 30 днів (до 14.02.2022 року), за пунктом п.1.1. кредитного договору, із відповідача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 7700 грн. та відсотки в сумі 4050,80 грн, а всього разом 11750,30 грн.
Додатковим рішенням від 17 квітня 2026 року з позивача на користь відповідачки стягнуто 1257 грн 60 коп витрат на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції враховано те, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову; взято до уваги критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, предмету спору та фінансового стану обох сторін.
Тому, із урахуванням складності справи, яка віднесена до категорії малозначних справ, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи (надання усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду), значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважав, що підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи адвоката, а також те, що позовні вимоги позивача задоволені частково, суд вважав, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу співмірності розподілу судових витрат.
Дотримуючись принципів розумності та співмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, суд вважав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї справи слід зменшити, встановивши такий у сумі 2000 грн.
В апеляційні скарзі ОСОБА_4 , діючи через свого представника Сустав Н.В., вважає рішення необґрунтованим та просить вказане рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка грошових коштів (кредитних) не отримувала, також відповідачка заперечує укладення кредитного договору, позивачем не було надано доказів надання відповідачці кредитних коштів; позивачем долучено договір із додатками, який містить різні дати підписання, але один ключ код СМС, що є неможливим в зв`язку з тим, що СМС код є одноразовим; позивачем долучено довідки про ідентифікацію особи підписані ЕЦП у форматі пдф (pdf), без надання самого файлу ЕЦП для перевірки дійсності підпису через спеціальні програми, тобто електронний доказ подано як письмовий (паперовий) доказ, який є неналежним доказом.
Поданий позивачем договір пролонгації не містить інформації щодо передання грошових коштів як позику відповідачу, тобто з даного договору не є можливим встановити коли (дату та час) і у який спосіб (готівкою або перерахунок на картку, та на яку картку саме) було передано відповідачу грошові кошти. 
Апелянт вважає, що суд безпідставно встановив наявність у відповідача боргу, суд не врахував, що позивач не надав суду доказів перерахування відповідачу коштів, як і не встановив суд факту отримання відповідачем грошових коштів у позику. Позивач навіть взагалі не володіє інформацією коли та у який спосіб відповідачу були надані грошові кошти.
Звертає увагу суду на наступне: в усіх документах, які надані, зазначено, що підписано одним і тим самим СМС-кодом 8504, хоча відповідачем на початку підписується заява на пролонгацію, а потім після отримання договору позики на пролонгацію - підписується сам договір. Ці документи підписуються послідовно, а тому не може бути використаний один і той самий код. Також, Додаток №2 до Договору та Паспорт споживчого кредиту підписаний 13.02.2022, через 11 днів від договору позики, і при цьому вказано також одноразовий код 8504 – що є неможливим, так як код є одноразовим. Також, у документах міститься спірна інформація: -Додаток №2 до договору, зазначено, що є додатком договору від «13.02.2022 року», а не до договору від 02.02.2022 року - довідка № 555162451964002 також містить посилання, що договір датований «13.02.2022», а не до договору від 02.02.2022 року. 
В паспорті споживчого кредиту на першій сторінці в Інформації та контактних даних позикодавця зазначено адресу: «56401 Миколаївська Доманівський смт Доманівка вул. Героїв Небесної Сотні 217», що є адресою відповідача, а не адресою Позикодавця. Також, Позивачем надано довідку про ідентифікацію по договору, як доказ, що саме Відповідачем підписано договір позики, проте звертаємо увагу суду на те, що довідка дана на підтвердження підпису за договором № 555162451964002 від 13.02.2022 року, а в позовній заяві зазначено стягнення за договором від 02.02.2022 року. Тобто, дана довідка не є підтвердженням підпису договору позики №555162451964002 (пролонгація) від 02.02.2022 року. Також, дана довідка не містить «часу» відправки ідентифікатора позичальнику, в довідці зазначено лише дату, що є неповною інформацією, як і те що довідка не містить посилання адреси вебсайту через який здійснювалась відправка смс-коду та проводилась ідентифікація особи. Дана довідка сформована самим позикодавцем у довільній формі, але не є витягом із системи про авторизацію відповідачем через сайт на надісланням їй смс-коду.
Позивачем долучено до матеріалів справи із позовом про ідентифікаціюдпо договору, як доказ, що саме відповідачем підписано договір позики. По-перше, довідка дана на підтвердження підпису за договором № 555162451964002 від 13.02.2022 року, а в позовній заяві зазначено стягнення за договором від 02.02.2022 року. По-друге, довідка подана в пдф (pdf) як сканована копія паперового документу, але при цьому довідка містить посилання підпису первісним кредитором ЕЦП (електронний цифровим підписом).
У процесі справи, після поданих пояснень представником відповідача де було зазначено про подану неналежну довідку, позивач 06.01.2026 року долучив «нову» довідку, яка містить вже посилання на договір від 02.02.2022 року, тобто виправлену довідку, яка також підписана ЕЦП первісним кредитором без надання перевірки факту підпису. У судовому засіданні, представник відповідача заперечував про долучення даної довідки та звернув увагу суду, що даний доказ подано неналежно, зі сканованої копії паперового документу - не є можливим встановити факт накладення підпису ЕЦП.
Апеляційна скарга на додаткове рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2026 року мотивована тим, що витрати правничої допомоги були передбачені у Договорі про надання правничої допомоги, а також передбачено фіксований розмір гонорару у додатковій угоді, тому апелянт вважає, що сума витрат на правничу допомогу є доведеною саме у розмірі 5000 грн.
Вказують, що відповідачем сплачено лише частково зазначені послуги у розмірі 3000. грн. Судом першої інстанції не враховано практику: витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У відзиві на апеляційні скарги ТОВ «Кредит-Капітал» просили рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2026 року та додаткове рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2026 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу було змінено прізвище на ОСОБА_5 . 
02 лютого 2022 року ОСОБА_3 було подано заявку на пролонгацію по договору позики № 555162451964001 від 14 січня 2022 року, яка була підписана останньою електронним підписом одноразовим ідентифікатором (смс - код) – 8504 ( т.1 а.с.46).
Відповідно до вказаної заявки на пролонгацію, ОСОБА_3 ознайомилися із умовами пролонгації, а саме:
сплатити заборгованість по процентах у сумі 4500,30 грн. та суму комісії за пролонгацію 0,00 грн. до кінцевої дати оплати 12 лютого 2022 року;
та підтверджує намір пролонгувати договір позики № 555162451964001 від 14.01.2022 року на термін 30 днів під 640,00 % річних.
Просить перерахувати кошти по новому договору позики № 555162451964002 в рахунок виконання грошових зобов`язань та погашення поточної заборгованості та її діючою позикою № 555162451964001 від 14.01.2022 року.
02 лютого 2022 року між ТОВ«Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_3 було укладено Договір позики № 555162451964002 (пролонгація) (надалі - Договір) (т. 1 а.с.25-27).
ОСОБА_3 для підписання Договору позики № 555162451964002 (пролонгація) від 02.02.2022 року було надано наступний одноразовий ідентифікатор 8504.
Відповідно до п.2.1. Договору, на підставі заявки на пролонгацію від 02.02.2022 року до Договору позики, сторони домовилися продовжити строк виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості на новий термін, за умови сплати позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 4050,30 грн. не пізніше 12.02.2022 року.
Згідно п.2.2 Договору, у разі не повної оплати позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою та оплати процентів за пролонгацію, вказаних в пункті 2.1 цього Договору, до 12.02.2022р. включно, заявка на пролонгацію анулюється позикодавцем та позичальник зобов`язаний погасити заборгованість по позиці у строк відповідно до договору позики №555162451964001. 
Позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим Договором, в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики. Датою надання позики при проведенні пролонгації/реструктуризації за раніше укладеним Договором позики є дата проведення Позикодавцем відповідних бухгалтерських проводок в системі, направлених на погашення попередньої заборгованості за раніш укладеним Договором позики з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим Договором в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики (п.2.3 Договору).
На виконання умов Договору кредитні кошти були перераховані відповідачем, що підтверджується Довідкою про погашення по договору №555162451964001 від 14.01.2022р., згідно якої первісним кредитором підтверджено, що клієнтом ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , погашено заборгованість по договору № 555162451964001 від 14.01.2022 року шляхом перерахування коштів згідно умов Договору позики (пролонгації) № 555162451964002 від 02.02.2022 року, який укладено на підставі заявки про пролонгацію (а.с.53).
Відповідно до п.1.1 Договору, сторони договору домовились продовжити строк виконання зобов`язань позичальника по погашенні заборгованості по договору позики №555162451964001 в сумі 7700,00 грн. на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.
У відповідності до п.п. 1.1.1 Договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить вiд фактичного виконання позичальником умов договору та становить: 
1.1.1.1. Знижена процентна ставка, фіксована становить 1.75% за день (640.00% річних) від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня, що слідують за датою закінчення такого строку; 
1.1.1.2. Стандартна процента ставка, фіксована становить 2.60% за день (950.00% річних) від суми Позики та застосовується: у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п.п. 1.1.1.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днiв поспiль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 ЦК України.
Позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи (п. 3.1. Договору). 
Згідно п.3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за процентною ставкою відповідно до п.1.1.1 на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання Позики, відповідно до п.1.1.1.
Розмiр процентної ставки, встановлений в п.1.1.1 Договору, залежить вiд умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дiї Договору та не може бути збільшений позикодавцем в односторонньому порядку. Позичальник розумiє та надає згоду Позикодавцю, що використання стандартної процентної ставки вiдповiдно до п.п. 1.1.1.2. Договору є наперед обумовленим та не односторонньою змiною умов Договору, оскільки, умови про встановлення рiзних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких iнших додаткових документiв, крім цього Договору (п.3.4. Договору).
Згідно графіку платежів №555162451964002-1 (Додатку №1 до Договір позики № 555162451964002 від 02.02.2022, який підписаний ОСОБА_3 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 8504, встановлено графік платежів за користування кредитом протягом 30 календарних днів користування кредитом з 13.02.2022 року по 14.03.2022 року за процентною ставкою 640.00 % річних (1.75 % в день), з розрахунку відсотків 135,01 грн. в день, становить всього до сплати – 4050,30 грн. (а.с.41-41 зворот).
Додатком №2 до Договір позики № 555162451964002 від 13.02.2022, яка підписаний ОСОБА_3 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 8504, сторони погодили Розрахунок вартості кредиту, у якому зокрема зазначено: дата видачі кредиту – 13.02.2022 року, 14.03.2022 року, кількість днів у розрахунковому періоді всього – 30 днів, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період всього – 11750,30 грн., сума кредиту за договором – 7700,00 грн., проценти за користування кредитом – 4050,30 грн., реальна річна процентна ставка – 20331,57%, загальна вартість кредиту – 11750,30 грн. (а.с.42).
Підписуючи цей договір Позичальник згоден з тим, що позикодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого Позикодавець в будь-який час має право відступити право вимоги до Позичальника будь-якій третій особі (п.6.4. Договору). 
Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, інформація, яка надається позичальнику до укладення договору позики, зокрема визначено: тип кредиту: кредитна лінія, сума/ліміт кредиту: 7700,00 грн., строк кредитної лінії - 60, заявлений строк користування кредитом - 30; мета отримання кредиту: споживчі цілі; стандартна процентна ставка 990,0% річних (2.71% на день) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключення строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою). Знижена процентна ставка 640,00% річних (1,75% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п.п.5.4.2 цього договору), Тип процентної ставки – фіксована. Реальна річна процентна ставка за користування Кредитом протягом заявленого строку 30 календарних днів користування Кредитом з 13.02.2022 по 14.03.2022: за Пільговою процентною ставкою % річних (% в день) протягом перших календарних днів з дати видачі Кредиту, включаючи день видачі Кредиту; за зниженою процентною ставкою 640,00% річних (1.75% в день): з наступного дня після закінчення періоду нарахування пільгової процентної ставки та до 14.03.2022 останнього дня Заявленого строку користування Кредитом (виключно якщо застосовується пільгова процентна ставка); з 1-го дня дати видачі Кредиту, включаючи день видачі Кредиту 13.02.2022, по 14.03.2022 останній день заявленого строку користування Кредитом (виключно якщо не застосовується пільгова процентна ставка). За користування Кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів користування Кредитом з 15.03.2022 і до 13.04.2022 останнього дня строку кредитування: за Стандартною процентною ставкою 990.00% річних (2.71% в день).
Згідно Застереження, яке міститься в Паспорті споживчого кредиту, наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для позичальника є репрезентативними та базуються на обраних позичальником умовах надання позики, викладених вище, і на припущенні, що договір позики залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги позикодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору позики. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_3 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 8504. (т.1 а.с.43-45).
До кредитного договору позивачем також долучено Загальні умови надання грошових коштів у позику ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.47 на звороті - 51), з умовами яких ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором – 0862.
Відповідно до довідки до договору позики № 555162451964002 від 13.02.2022р., яка містить розрахунок заборгованості за кредитним договором № 555162451964002, сума заборгованості ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором, станом на дату відступлення права вимоги (22.12.2023.р.) становить 20231,00 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 7700,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10315,80 грн., нараховані штрафи в сумі 1925,00 грн. списані за рахунок компанії (т.1 а.с.8- 8 на звороті).
18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та ТОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) було укладено договір факторингу №18/02-2023, згідно якого клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 113 637 981,90 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (п.2.1) ( т.1 ма.с.11-17 зворот).
22 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (клієнт) та ТзОВ «Факторинг Партнерс» (фактор) було підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №18/02-2023 від 18 грудня 2023 року (а.с.19 на звороті).
Відповідно до витягу з додатку №3 від 22.12.2023р. до Договору факторингу №18/02-2023 від 18 грудня 2023 року клієнт відступає факторові наступні права грошових вимог до боржника ОСОБА_3 за Кредитним договором № 555162451964002 від 02.02.2022 року, а саме: сума заборгованості – 7700,00 грн., сума заборгованості за відсотками – 12531,00 грн., сума заборгованості разом – 20231,00 грн. (т.1 а.с. 24).
Відповідно до виписок по картковаим рахункам НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , відкритих на ім`я ОСОБА_4 у АТ КБ «Приватбанк» від 25 грудня 2025 року, за період з 13 по 17 січня 2022 року коштів у розмірі 7700 грн не надходило ( т.1 а.с.102,103). 
Відповідачка заперечувала як факт укладання заявки на пролонгацію від 02.02.2022 року, посилаючись на недоведеність позивачем факту укладання договору №№555162451964001 від 14.01.2022 року в сумі 7700 грн та перерахування коштів на її рахунок, неправомірність нарахування суми процентів,
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
Так, 02.02.2022 року між ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" та ОСОБА_3 на підставі заяви про пролонгацію від 02 02 2022 до договору №555162451964001, було укладено договір позики № 555162451964002, відповідно до якого сторони домовилася про продовження строку виконання зобов`язання позичальника по погашенню заборгованості за попереднім договором №5555162451964001 в сумі 7700, 00 грн. на новий строк 30 днів під проценти, а позичальник зобов`язується повернути позику і сплатити проценти 
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Зазначений договір є публічним договором приєднання.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «Київського торгово-інвестиційна компанія»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно зі статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
18.12.2023 року між ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" відступило на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" право вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики №555162451964002 від 12.02.2022 року, що уклали ТОВ "Київська торгово-інвестиційна компанія" та ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22 грудня 2023 року, заборгованість відповідача перед ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" складає 20231 грн, з яких: 7700 грн заборгованість за тілом кредиту, 12531 грн заборгованість по процентам.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунок заборгованості станом на 14 жовтня 2025 року, проте які дані використовувались при складенні цього розрахунку позивач до суду не надано.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем.
Крім того, у договорі не зазначені банківські реквізити, за якими відповідачеві мають бути перераховані кредитні кошти.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.
Матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавцем виконані умови Договору №5551624519640001 від 14 січня 2022 року та надано позичальнику ОСОБА_3 кредит, оскільки відсутні докази як укладання цього договору, так на який саме рахунок або картку перераховувались кредитні кошти та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем.
За такого суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позивачем доведено факт видачі попереднім кредитодавцем кредитних коштів позичальникові у розмірі 7700 грн.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з цим позовом позивачем до суду першої інстанції надано договір позики (пролонгація) №555162451964002 від 02.02.2022 року про надання споживчого кредиту; паспорт споживчого кредиту від 13.03.2022 року, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису.
Проте матеріали справи не містять доказів: вчинення відповідачем певної сукупність дій спрямованих на отримання кредиту від Банку 14.01.2022 року, а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора;
укладання між первісним кредитором та відповідачкою 14 січня 2022 року договору № 555162451964001, надання відповідачці кредитних коштів за вказаними нею реквізитами у розмірі 7700 грн, перерахування відповідачці на рахунок будь-якій банківській установі коштів від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» на підставі договору позики № 555162451964001 від 14 січня 2022 року;
Матеріали справи не містять доказів сплати позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 4050,30 грн, ні підтвердження зарахування коштів у розмірі 4050 грн 30 коп. на картку відповідача ОСОБА_6 .
Довідка по договору позики № 555162451964001 від 14 січня 2022 року, яка міститься в матеріалах справи є лише внутрішнім документом фінансової установи та не може вважатися доказом, що дійсно підтверджує вказану обставину.
Не містять такої інформації й розрахунки заборгованості позивача, у них лише зафіксовані суми, які необхідно сплатити, проте порядок їх нарахування (суми та період) не визначений, що унеможливлює здійснення їх перевірки судом.
Отже, зазначені в позовній заяві обставини є лише твердженням позивача, оскільки підтверджуються лише створеними останнім доказами та доказами створеними попереднім кредитором, які неможливо перевірити та які не узгоджуються з жодним іншим доказом не створеним самим позивачем чи первісним кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність факту надання ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія «позики відповідачу на підставі договору позики № 555162451964001 від 14 січня 2022 року, який згодом було пролонговано за договором № 555162451964002 від 02.02.2022 року.
З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази укладання з відповідачем вказаного кредитного договору за договором № 555162451964001 від 14.01.2022 року, отримання відповідачем кредитних коштів та інформації про належність відповідачу платіжної картки, а також підтвердження зарахування, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволені позову. 
Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції то слід зазначити таке.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1, 2статті 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу(частина 3статті 246 ЦПК України).
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Матеріали справи свідчать, що 23 грудня 2025 року між ОСОБА_4 та адвокатом Сустав Н.В. було укладено договір №217 про надання правової допомоги (т.2 а.с. 6-7).
Зі змісту додаткової угоди №1 від 23 грудня 2025 року до договору №217 про надання правничої допомоги від 23 грудня 2025 року вбачається, що сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги є фіксованим в незалежності від витраченого часу та об`єму роботи та складає 5000 грн ( ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву, пояснень, заяв, клопотань, участь у судових засіданнях)( т.2 а.с.8).
Відповідно до платіжної інструкції від 29 грудня 2025 року ОСОБА_4 сплатила за надані їй послуги 3000 грн( т.2 а.с.9).
Також, надано ордер на представництво інтересів ОСОБА_4 у справі адвокатом Сустав Н.В. у Доманівському районному суді Миколаївської області (т. 2 а.с.5).
Натомість представник позивача заперечує проти вказаних розмірів витрат на правову допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю та не співмірністю з складністю справи, не відповідають критеріям розумності, необхідності та співмірності, адже розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачем не додано доказів щодо сплати гонорару на професійну правничу допомогу. Питання щодо розподіл судових витрат вже була вирішена судом.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Крім того, саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про документальне доведення відповідачем витрат на правовому допомогу.
Враховуючи характер виконаної адвокатом Сустав Н.В. роботи, наданої у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів зі сторони відповідача, значимості таких дій у справі, та витраченого часу представником у даній справі, враховуючи той факт, що в суді першої інстанції адвокат Сустав Н.В. приймала участь у двох судових засіданнях, складала відзиві на позовну заяву, додаткові пояснення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції 5 000 грн.
Посилання представника позивача на те, що відповідачем не надано доказів сплати послуг адвоката, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судому у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19,від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційних скарг відповідачки.
За такого оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволені позову та зміні додаткового рішення суду першої інстанції, стягнувши з ТОВ «Факторинг партнерс» на користь ОСОБА_4 5000 грн витрат за надання правничої допомоги у суді першої інстанції. 
Оскільки суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_4 , оскаржуване рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення по суті спору, відповідачка відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України « Перо судовий збір» звільнена від сплати судового збору, бо є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства безстроково, то на підставі статті 141 ЦПК України позивач повинен відшкодувати державі судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанцій у сумі у розмірі 3633,60 грн.
В апеляційній скарзі представником відповідача зроблено заяву про понесення відповідачем витрат у суді апеляційної інстанції - 8000 грн та додаткове надання доказів. 
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення у цій справі, є дата складення повного судового рішення - 27 липня 2026 року.
Керуючись статтями 367,368,374,376,381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану її представником Сустав Наталією Валеріївною, на додаткове рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2026 року задовольнити частково.
Додаткове рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2026 року змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс»(РНОКПП 42640371) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за надання правової допомоги в суді першої інстанції в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (РНОКПП 42640371 ) в дохід держави 3633 (три тисячі шісот тридцять три) 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Головуючий Ж.М. Яворська
Судді Т.М. Базовкіна
Л.М. Царюк
Повний текст постанови складено 27 липня 2026 року.