Справа № 759/9273/26
Провадження № 2/761/12516/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Романишена І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» (далі - відповідач) про захист прав споживачів.
Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви.
Позов мотивований тим, що сторони сторони уклали договір № 1623921 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого позивач отримала кошти у розмірі 18 000 грн. Вказує, що умови Договору є несправедливими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та принципам розумності, добросовісності. Загальна вартість кредиту становить 117 197, 50 грн, що у 6,5 разів перевищує тіло кредиту. Також вказує про невідповідність вимогам щодо обмеження денної ставки. Стверджує про відсутність доказів підписання договору у встановленом законом та самим договором порядку.
Позивач стверджує, що на момент підписання договору не мала змоги повноцінно ознайомитися з текстом договору (9 сторінок дрібного тексту) через інтерфейс мобільного пристрою, що порушує вимогу про надання інформації у чіткій та зрозумілій формі. На виконання договору відповідачем згідно розрахунку боргу зараховано 2647,15 грн. Отже,у разі застосування наслідків недійсності правочинів позивач має здійснити повернення залишку отриманих коштів у розмірі 15452,85 грн.
У березні 2026 року через арешт банківського рахунку позивач дізналась про відкриття виконавчого провадження та стягнення з неї на користь факторингової компанії ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" коштів, що підтверджує наявність порушеного права.
Тому просить суд визнати недійсним договір № 1623921 про надання споживчого кредиту та застосувати наслідки недійсної правочину, врахувавши сплачені кошти.
Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору.
Ухвалою Святошинського районного суду від 15 квітня 2026 року передано цивільну справу за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва справу передано судді Романишеній І.П. 
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву доставлено до електронного кабінету відповідача.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у справі.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Встановлено, що 24.05.2024 року між ТОВ «Слон Кредит»та ОСОБА_1 , з використанням електронного підпису, укладено договір про надання споживчого кредиту 
№1623921, відповідно до якоговідповідач надав позивачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Сума кредиту (загальний розмір) за договором становить 18100 гривень. Строк кредиту 365 днів. Тип процентної ставки фіксована 1,50 % в день в межах строку кедитування, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів (пункт 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1).
Заочним рішенням Криворізький районний суд Дніпропетровської області від 20 січня 2026 року у справі № 177/3574/25 позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» суму заборгованості за договором кредиту №1623921 від 24.05.2024 року у розмірі 113 396 грн 48 коп., 2 243 грн 38 коп судовий збір, 4 630 грн 50 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У зазначеному рішенні встановлено, що ОСОБА_1  неналежно виконувала умови договору, за період з 24.05.2024 до 27.06.2025 сплатила лише 2647,15 грн, що спрямовані на оплату тіла кредиту 0,02 грн та оплату процентів 2647,13 грн. Своїми діями по внесенню даного платежу, ОСОБА_1  підтвердила визнання умов договору та наявного боргу.
27.06.2025 року між ТОВ «Фінтраст Капітал» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 27062025, згідно якого до фактора перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 122446,48 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 18099,98 грн, за процентами станом на дату відступлення права вимоги 95296,50 грн, решта пеня 9050 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Так, на підставі договору факторингу № 27062025 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до позивача за договором про надання споживчого кредиту № 1623921.
Відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно; участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальнаспівучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні правачи обов`язки кількох позивачіва бо відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно з ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача; якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі; після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 705/3876/18 зазначив наступне.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Предметом даного спору є визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 1623921 та застосування наслідків його недійсності.
Судом встановлено, що 27.06.2025 між первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 27062025, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1623921 перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
За змістом статей 512, 514 ЦК України, у разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у зобов`язанні. З моменту вчинення правочину з відступлення вимоги первісний кредитор втрачає права щодо боржника, а новий кредитор набуває їх у повному обсязі.
Тобто, у спорах про визнання недійсним договору, право вимоги за яким було відступлено, належним відповідачем є новий кредитор (набувач права вимоги), оскільки майбутнє рішення суду у таких спорах безпосередньо впливає на його права та обов`язки і у випадку визнання відповідного договору недійсним позбавляє його підстав вимоги за кредитними зобов`язаннями. 
Позивач пред`явила позов виключно до ТОВ «Слон Кредит». Клопотань про заміну неналежного відповідача чи залучення ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» як співвідповідача у порядку статті 51 ЦПК України від позивача до суду не надходило.
Суд за власною ініціативою не має права залучати співвідповідача або замінювати неналежного відповідача, оскільки визначення відповідача є диспозитивним правом позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов не підлягає задоволенню задоволенню, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Окрім того, суд зазначає, що за наявності рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 року, яким стягнуто заборгованість за спірним договором на користь нового кредитора, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання договору недійсним суперечить принципу обов`язковості судового рішення, закріпленому у статті 129? Конституції України та статті 18 ЦПК України.
В порядку ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись статтями 12, 13, 49, 50, 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» про захист прав споживачів. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.
Реквізити учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 
АДРЕСА_1 .
Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит», код ЄДРПОУ 42350798, м.Київ, просп. Берестейський 90-А.
Повний текст рішення складено 24.08.2026 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА