ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.07.2026 | Справа № 910/4863/26

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, 
справу № 910/4863/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж"; 
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"; 
про стягнення коштів у розмірі 1 085 992,47 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1 085 992,47 грн, які складаються з інфляційних втрат – 532 079,57 грн, 3% річних – 143 398,77 грн та частини вартості робіт за договором № 2811/2021 в розмірі ПДВ – 410 514,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між позивачем та відповідачем договору № 2811/2021 на виконання робіт від 26.11.2021 неналежним чином виконав взяти на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим виникла спірна заборгованість.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви. 
04.05.2026 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 30.04.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4863/26; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
21.05.2026 до господарського суду від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшов відзив на позовну заяву.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.11.2021 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі також – замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" (далі також – підрядник, позивач) було укладено договір № 2811/2021 на виконання робіт: «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок № 4. Турбінне відділення. Реконструкція пристроїв релейного захисту та автоматики блоку генератортрансформатор № 4 (ГТ-4). Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи» (далі також – договір), за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними силами в межах ціни робіт, визначеної на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації (далі – ПКД), роботи на об`єкті ВП ЗАЕС по темі: «Технічне переоснащення. ВП ЗАЕС, м. Енергодар, Промислова, 133. Енергоблок № 4. Турбінне відділення. Реконструкція пристроїв релейного захисту та автоматики блоку генератор-трансформатор № 4 (ГТ-4). Будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи.», і передати виконані роботи замовникові у встановлені строки у стані, який відповідає проектно-кошторисній документації, будівельним нормам та Технічним вимогам (невід`ємний додаток № 3 до договору).
Внаслідок невиконання вказаного договору позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 3 300 754, 49 грн. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 року відкрито провадження у справі № 910/18657/23. 
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором на виконання робіт № 2811/2021 від 26.11.2021. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2024 року у справі № 910/18657/23 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" заборгованість в розмірі 2 052 570,63 грн, інфляційні втрати в розмірі 611 058,48 грн, 3% річних в розмірі 105 440,27 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 41 536,03 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18 вересня 2024 року у справі № 910/18657/23, апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
У відповідності до платіжної інструкції № 545 від 10.04.2026 позивачу була погашена заборгованість в розмірі 2 052 570.63 грн з призначення платежу: Осн.борг за РГС м.Києва вiд 040424 №910/18657/23,акт №1 вiд 151221,д.2811/2021/20-121-04-21- 10966 вiд 081221(UA-2021-11-25-006110-b) без ПДВ.
Позивач вказує, що враховуючи те, що відповідач погасив заборгованість перед позивачем лише 10.04.2026 року, то з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати в розмірі 532 079,57 грн та 3% річних в розмірі - 143 398,77 грн за період з 12.12.2023 по 09.04.2026.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 410 514,13 грн, оскільки позивачем у відповідності до умов договору складено податкову накладну та 14.04.2026 направлено її з відповідним листом на електронну пошту pdvzaes@mgw.npp.zp.ua., проте станом на дату подання цієї позовної заяви відповідач не виконав умови договору та не провів оплату вартості частини робіт в розмірі ПДВ.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.18. в справі № 910/9823/17.
Разом з тим, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. 
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.18. в справі № 917/1345/17.
При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року в справі за заявою № 48553/99 “Совтрансавто-Холдінг” проти України" та від 28.10.1999 року в справі за заявою № 28342/95 “Брумареску проти Румунії” встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. 
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою – домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах “Христов проти України”, no. 24465/04, від 19.02.2009 року, “Пономарьов проти України”, no. 3236/03, від 03.04.2008 року). 
Таким чином, розмір грошової та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення основного боргу в розмірі 2 052 570 грн 63 коп. мають преюдиціальне значення та не потребують повторного доказування.
Крім того, суд вказує, що вказаним рішення визначено, що «… Вартість робіт в розмірі суми ПДВ складає 410 514,13 грн (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 21.01.2022). Оплата замовником частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від підрядника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених в ПК України випадках та порядку (п. 2.5 договору). Умовами п. 2.6 договору передбачено, що підрядник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса Замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ: pdvzaes@mgw.npp.zp.ua.»
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем у відповідності до умов договору складено податкову накладну та 14.04.2026 направлено її з відповідним листом на електронну пошту pdvzaes@mgw.npp.zp.ua.
Проте станом на дату подання цієї позовної заяви відповідач не виконав умови договору та не провів оплату вартості частини робіт в розмірі ПДВ.
В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, після відкриття провадження у справі, а саме 15.05.2026, перераховані кошти згідно з платіжною інструкцією № 1018 на суму 410 514,13 грн з призначенням платежу «Блок №4 ГТ-4, акт №1 від 15.12.21, д.2811/2021/20-121-04-21-10966 від 08.12.21 (UA2021-11-25-006110-b) ПДВ-410 514,13».
Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що провадження в частині стягнення з відповідача 410 514,13 грн основної заборгованості підлягає закриттю на підставі пункту 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.
Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання в частині оплати вартості поставленого товару у строк, визначений договором.
Позивач за прострочення строків оплати за товар, нарахував та просить стягнути з відповідача 532 079,57 грн інфляційних втрат та 143 398,77 грн 3% річних за період прострочення з 12.12.2023 по 09.04.2026. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань” №14 від 17.12.2013). 
Відповідно до п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань”, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019, у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019.
Перевірка розрахунку здійснена за допомогою інструменту “Калькулятори” системи інформаційно-правового забезпечення “ЛІГА:ЗАКОН”, що є усталеною практикою, зокрема, викладеною у постановах Верховного Суду від 25.11.2025 у справі №910/11325/23, від 01.07.2025 у справі №910/18308/21, від 26.03.2026 у справі №910/13499/24).
Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 532 079,54 грн інфляційних втрат та 143 230,06 грн 3% річних за період прострочення з 12.12.2023 по 09.04.2026.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом закрито провадження у справі в частині стягнення суми у розмірі 410 514,13 грн основної заборгованості безпосередньо судовим рішенням, то судовий збір у розмірі 9 104,06 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
В свою чергу, судовий збір у розмірі 6 157,72 грн підлягає поверненню з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж".
Керуючись ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 410 514,13 грн.
2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задовольнити частково.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" (03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 19-А, ідентифікаційний код 39440289) 3 % річних у розмірі 143 230 (сто сорок три тисячі двісті тридцять) грн 06 коп., інфляційні втрати у розмірі 532 079 (п`ятсот тридцять дві тисячі сімдесят дев`ять) грн 54 коп. та судовий збір у розмірі 9 104 (дев`ять тисяч сто чотири) грн 06 коп.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити повністю.
5. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація Електропівденьмонтаж" (03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 19-А, ідентифікаційний код 39440289) 6 157 (шість тисяч сто п`ятдесят сім) грн 72 коп. судового збору (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко