ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 674/285/26
Провадження № 33/820/465/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., захисника Наталюка Н.М., апеляційну скаргу захисника на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 4 травня 2026 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 ч.1, ст. 126 ч.2 КУпАП та накладено стягнення на підставі ст. 36 ч.2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

встановила:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.
Постановою суду встановлено, що 06 лютого 2026 року близько 22:06 годин на вулиці Дунайгородській (Дмитра Жлоби) в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області неповнолітній ОСОБА_1 керував автомобілем "ВАЗ 211540", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом (не отримував посвідчення водія відповідної категорії "В"), чим порушив вимоги п.2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Тим самим неповнолітній ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 ч.2 КУпАП - "керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом".
Крім того, 06 лютого 2026 року близько 22:06 годин на вулиці Дунайгородській (Дмитра Жлоби) в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області неповнолітній ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ 211540", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів), відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Тим самим ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП - "відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння".
19 лютого 2026 року суд об`єднав в одне провадження матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.126 ч.2 КУпАП та ст. 130 ч.1 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Наталюк Н.М. просить постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04.05.2026 року скасувати, а провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 ч.1, ст. 126 ч.2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.
Посилається на відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, що свідчить про те, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. При цьому, звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, водночас і на місці події він також повідомляв про те, що йому не відомо хто саме керував автомобілем, як це вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського. Тобто, на думку сторони захисту, відсутні докази керування ОСОБА_1 автомобілем. 
Також, вважає, що працівниками поліції було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист, оскільки поліцейські, встановивши, що вони спілкуються із неповнолітнім, зобов`язані були забезпечити прибуття на місце події законного представника неповнолітнього, однак, в порушення вимог ст. 270 КУпАП, ст.33 ч.2 Закону України «Про Національну поліцію» цього не зробили, всі процесуальні дії щодо ОСОБА_1 проводили у відсутності його законного представника. Крім того, поліцейські не переконалися у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушення, яке ставиться йому у провину, хоча зобов`язані були такі дії вчинити шляхом залучення до справи захисника та його батьків, як того вимагають положення національного та міжнародного права. З урахуванням цих обставин, на думку захисника протоколи про адміністративні правопорушення, є недопустимими доказами.
Отже, на думку захисту, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 130 ч.1, 126 ч.2 КУпАП є недоведеною, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню. 

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Наталюк Н.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.
Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 126 ч.2 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч. 1, ст.126 ч.2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 585024 від 06 лютого 2026 року, згідно якого 06 лютого 2026 року близько 22:06 годин на вулиці Дунайгородській (Дмитра Жлоби) в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області неповнолітній ОСОБА_1 керував автомобілем "ВАЗ 211540", р.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом (не отримував посвідчення водія відповідної категорії "В"), чим порушив вимоги п.2.1 (а) Правил дорожнього руху (а.с.1);
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 585018 від 06 лютого 2026 року, відповідно до якого 06 лютого 2026 року близько 22:06 годин на вулиці Дунайгородській (Дмитра Жлоби) в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області неповнолітній ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ 211540", р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів), відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.12);
- довідки старшого інспектора ВАП БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП майора поліції О. Горбанюка, відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не видавалось (а.с.4);
- реєстраційної картка транспортного засобу, згідно якої власником автомобіля "ВАЗ 211540", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 (а.с.5);
- акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу "Alcotest Drager ARLM - 0348" водій ОСОБА_1 відмовився (а.с.15);
- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого 06 лютого 2026 року о 22:30 годин водій ОСОБА_1 , в якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів), направлявся до КНП ДМР "Дунаєвецька багатопрофільна лікарня" для огляду на стан алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 16);
- відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, на яких зафіксовані обставини, за яких ОСОБА_1 повідомляє про факт керування 06 лютого 2026 року близько 22:06 годин на вулиці Дунайгородській (Дмитра Жлоби) в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області автомобілем "ВАЗ 211540", після чого, на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився (а.с.8,21). 
Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 130 ч. 1, ст. 126 ч.2 КУпАП. Відповідно, доводи сторони захисту про те, що вина ОСОБА_1 не доведена допустимими доказами, не є слушними.
Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшов свого підтвердження, а також відсутні докази, які б свідчили про керування ним автомобілем, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. Зокрема, як вбачається із відеозапису місця події, на відеозаписах "clip-0" та "clip-6" зафіксовано як після зупинки працівниками поліції автомобіля, до них відразу підійшов ОСОБА_1 , який повідомив, що хоче забрати з автомобіля свій мобільний телефон. Пізніше, на запитання поліцейських про те, хто керував цим автомобілем, він зізнався, що саме він керував транспортним засобом. Крім того, ОСОБА_1 зізнався поліцейським, що керував вказаним автомобілем, не маючи права керування таким транспортним засобом, оскільки не отримував посвідчення водія. Разом з тим, на відеозаписах зафіксовано як ОСОБА_1 забирає свій мобільний телефон саме з водійського сидіння автомобіля, документи також він надавав з водійського сидіння. На відеозаписі "clip-2" зафіксовано свідка ОСОБА_2 , який повідомив, що саме ОСОБА_1 сів за кермо його автомобіля в той час, коли він відпочивав в кафе "Снайпер", для чого та куди ОСОБА_1 їхав на його автомобілі, пояснити не зміг (а.с.8,21).
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, про те, що саме ОСОБА_1 06 лютого 2026 року близько 22:06 годин на вулиці Дунайгородській (Дмитра Жлоби) в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області керував автомобілем «ВАЗ 211540» за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, доводи сторони захисту про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є неспроможними. 
Щодо тверджень про те, що працівниками поліції було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист, оскільки не було забезпечено прибуття на місце події законного представника неповнолітнього, тобто порушено вимоги ст. 270 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного. 
Згідно ст.270 ч.1 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).
При цьому, наведена норма закону гарантує неповнолітній особі право на представництво її інтересів законними представниками, однак не містить імперативної вимоги щодо їх обов`язкової присутності під час виявлення адміністративного правопорушення. Разом з тим, як вбачається із постанови суду, розгляд справи про притягнення неповнолітнього ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснювався судом з участю захисника Наталюка Н.М., який представляв інтереси неповнолітнього. Водночас, матеріали справи не містять даних про те, що неповнолітній був позбавлений можливості надавати пояснення, заявляти клопотання чи іншим чином реалізовувати надані йому процесуальні права. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність законного представника неповнолітнього на місці виявлення адміністративного правопорушення не призвела до порушення права ОСОБА_1 на захист та не вплинула на повноту й об`єктивність розгляду справи.
Не заслуговують на увагу і доводи з приводу того, що поліцейські зобов`язані були залучити захисника для захисту прав та законних інтересів неповнолітнього, оскільки КУпАП не передбачає обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника. Разом з тим, як вбачається із матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 в повній мірі скористався своїми правами, у тому числі і послугами захисника в процесі судового розгляду.
Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості висловити свої доводи щодо обставин провадження, висловлювати правову позицію в ході апеляційного перегляду, скористався правом на оскарження постанови суду, а тому відсутні підстави вважати, що було порушено його права, в тому числі і право на захист. У зв`язку з цим доводи захисника про те, що протоколи про адміністративні правопорушення є недопустимими доказами через порушення права на захист, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.
Інші доводи апеляційної скарги не беруться до уваги та не можуть бути підставою для зміни чи скасування постанови суду.
Протоколи про адміністративні правопорушення складені в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколів про адміністративні правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколах даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1, ст. 126 ч.2 КУпАП, на підставі ст. 36 ч.2 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Наталюка Н.М. залишити без задоволення.
Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 4 травня 2026 року щодо  ОСОБА_1  – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: