| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/12028/25 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 18.06.2024 № 554323-2410-2313-UА71040150000026547, яким визначена позивачу сума податкового зобов`язання за 2025 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 36618,72 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки з моменту створення фермерського господарства, обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства, а тому саме фермерське господарство має нести обов`язки щодо сплати відповідної орендної плати.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 18.06.2024 № 554323-2410-2313-UА71040150000026547.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 та від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні.
05.03.2026, під № 7728 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Золотоніської районної ради від 04.11.1997 № 22/13-6 "Про надання земельної ділянки для створення селянського (фермерського) господарства на землях запасу Скориківської сільської ради", надано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 15,7 га для створення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Скориківської сільської ради.
13.02.1998 розпорядженням Золотоніської районної державної адміністрації № 35, затверджено проект відведення земельної ділянки площею 15,7 га громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу в адмінмежах Скориківської сільської ради.
На підставі вищезазначеного розпорядження, позивачу виданий державний акт на право постійного користування землею площею 15,7 га серія ЧР № 5-77. Земельна ділянка була надана - для ведення фермерського господарства.
05.06.1998 проведено державну реєстрацію Фермерського господарства ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 154771.
Головним управлінням ДПС у Черкаській області, згідно листів Новодмитрівської сільської ради від 16.05.2025 № 373/02-04 та від 13.06.2025 № 461/02-04, земельну ділянку площею 15,7 га з кадастровим номером 7121589000:04:001:0515 внесено у списки платників земельного податку та сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення за 2025 рік за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 36618,72 грн.
Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, в разі створення фермерського господарства, саме останнє виступає суб`єктом взаємовідносин щодо оренди, а тому, саме воно має й нести обов`язки щодо сплати відповідної орендної плати. Тому, з моменту створення фермерського господарства ОСОБА_1 до нього перешли права володіння, користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника, отже позивач не є фактичним користувачем земельної ділянки, відтак, не може бути платником земельного податку.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, оскільки, позивачем не підтверджується належного переходу земельних ділянок фермерському господарству, як землекористувачу, тому позивач, як постійний користувач земельної ділянки зобов`язаний сплатити земельний податок з фізичних осіб. Разом з тим, той факт, що використання земельних ділянок відбувається через створене позивачем фермерське господарство не змінює статусу позивача, як землекористувача земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку. При цьому, не звільняє його від цього обов`язку і фактична сплата фермерським господарством плати за землю. Також, фермерське господарство ОСОБА_1 за 2024-2025 роки не задекларовано та не сплачено земельний податок за земельну ділянку площею 15,7 га.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі-ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Підпунктом 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначено, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України, платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до змісту пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком: 270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
За пунктом 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Тож, з наведеного слідує, що платниками податку є власники земельних ділянок, або землекористувачі, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до статті 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон №973-IV), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Згідно приписів статті 4 Закону № 973-IV, фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.
Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону.
Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство (частина 1 статті 5 Закону № 973-IV).
Згідно норм частини першої статті 7 Закону № 973-IV, надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
Відповідно до пункту "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до статті 8 Закону № 973-IV, фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Таким чином, як доцільно зауважив суд першої інстанції можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації такого фермерського господарства.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що рішенням Золотоніської районної ради від 04.11.1997 № 22/13-6 "Про надання земельної ділянки для створення селянського (фермерського) господарства на землях запасу Скориківської сільської ради", надано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 15,7 га для створення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Скориківської сільської ради.
13.02.1998 розпорядженням Золотоніської районної державної адміністрації № 35, затверджено проект відведення земельної ділянки площею 15,7 га громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу в адмінмежах Скориківської сільської ради.
На підставі вищезазначеного розпорядження, позивачу виданий державний акт на право постійного користування землею площею 15,7 га серія ЧР № 5-77. Земельна ділянка була надана саме для ведення фермерського господарства.
05.08.1998 була проведена державна реєстрація юридичної особи - фермерського господарства ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію. Позивач є засновником та головою фермерського господарства ОСОБА_1.
Колегія суддів вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває, як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У таких правовідносинах, їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство, як юридична особа.
Отже, знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції про те, що в разі створення фермерського господарства, останнє виступає суб`єктом взаємовідносин щодо оренди, а тому, саме воно має й нести обов`язки щодо сплати відповідної орендної плати. В інакшому випадку, всі права та обов`язки щодо відповідної земельної ділянки правомочне реалізовувати фермерське господарство, однак орендну плату вносить засновник цього господарства. Позивач не є фактичним користувачем земельної ділянки, відтак, не може бути платником земельного податку, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є протиправним.
У контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагук на те, що перехід права користування земельною ділянкою від громадянина-засновника до створеного ним фермерського господарства, відбувається в силу закону з моменту державної реєстрації такого господарства. Також, якщо контролюючий орган вважає, що ФГ не виконало свій обов`язок щодо декларування плати за землю, відповідач має право ініціювати перевірку виключно щодо юридичної особи, нарахувати податкове зобов`язання та штрафні санкції. Проте, відповідач безпідставно пов`язує доводи неотриманих від фермерського господарства податкові зобов`язання, шляхом їх нарахування фізичній особі, яка наразі не є землекористувачем цієї ділянки.
Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко