| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/10192/19 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Ключкович В.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року  у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00003201402 від 15.03.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 березня 2019 року № 00003201402, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 159 120 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 39 780 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що документальна позапланова виїзна перевірка, за наслідками якої прийнято оскаржуване рішення, проведена всупереч забороні повторної перевірки, оскільки взаємовідносини з тим самим контрагентом за той самий період уже були предметом попередньої перевірки 2018 року; що реальність господарських операцій підтверджена належними первинними документами та подальшою реалізацією придбаного товару; що придбані товари не є безоплатно отриманими, а можливі порушення контрагента не впливають на права позивача.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 15 березня 2019 року № 00003201402. 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" уже перевірялися контролюючим органом у 2018 році, а тому повторна перевірка тих самих операцій суперечить пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України; що господарські операції є реальними та підтверджені первинними документами, а кваліфікація придбаних товарів як безоплатно отриманих не ґрунтується на законі; що юридична відповідальність має індивідуальний характер і платник не відповідає за можливі порушення свого контрагента.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, чим порушив вимоги частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказує, що встановлена законодавством заборона на проведення повторної перевірки поширюється лише на тотожні питання, тоді як перевірка у 2018 році стосувалася податку на додану вартість, а у 2019 році – податку на прибуток, які мають різні об`єкти оподаткування та предмети дослідження. Наголошує, що сама лише наявність первинних документів та банківських виписок не підтверджує реальності господарських операцій за відсутності фактичного руху активів, з огляду, зокрема, на відсутність у контрагента необхідних трудових ресурсів та основних фондів, а також невідповідність задекларованих ним товарів даним Єдиного реєстру податкових накладних. Вважає, що за відсутності підтвердження реального руху товару та за наявності дефектів первинних документів такі товари правомірно кваліфіковано як безоплатно отримані. При цьому зазначає, що контролюючий орган не позбавлений можливості доводити нереальність господарських операцій безпосередньо щодо платника податків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що Головне управління ДФС у м. Києві на підставі наказу від 07 лютого 2019 року № 1471 провело документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" при визначенні показників податку на прибуток за 2015, 2016 роки. За результатами перевірки складено акт від 18 лютого 2019 року № 115/26-15-14-02-05/37728925 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 15 березня 2019 року № 00003201402.
Судом також встановлено, що операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" здійснювалися на підставі договору поставки товару від 18 січня 2016 року № 2016-1801 (відпрацьовані мастила) на суму 884 000 грн та договору про надання юридичних послуг від 29 жовтня 2015 року № 15/2910-1 на суму 80 000 грн. На підтвердження виконання договорів надано товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, акти виконаних робіт та банківські виписки, що підтверджують оплату. Придбані у Товариства з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" відпрацьовані мастила в подальшому реалізовані Товариству з обмеженою відповідальністю "Російсько-українське спільне науково-виробниче підприємство Агрінол" за договором від 30 травня 2016 року, що підтверджено актами приймання, товарно-транспортними накладними та рахунками-фактурами.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Правові наслідки у вигляді права на врахування витрат при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток настають за умови реального здійснення господарської операції, що пов`язана з рухом активів. Реальність операції визначається не самою лише формальною наявністю первинних документів, а дійсним рухом активів та відповідністю операції її економічному змісту.
Колегія суддів встановила, що дійсний рух активів у спірних операціях підтверджений не лише первинними документами, а й подальшою реалізацією придбаного товару. Придбані у Товариства з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" відпрацьовані мастила продані Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрінол", що є беззаперечним свідченням фактичного існування товару та його руху. У постанові від 11 березня 2026 року у справі № 240/10407/24 Верховний Суд зазначив, що першочерговим доказом, який підтверджує дійсний рух активів та спростовує доводи контролюючого органу про відсутність товару у постачальника, є його подальша реалізація.
А отже, довід апелянта про те, що формальна наявність первинних документів не підтверджує реальність операцій, у цій справі є непереконливим, оскільки реальність підтверджена не лише документами, а й фактичною подальшою реалізацією товару.
Доводи апелянта про відсутність у контрагента трудових ресурсів та основних фондів, а також про декларування ним за даними Єдиного реєстру податкових накладних інших товарів, ґрунтуються на податковій інформації. Така інформація не є доказом порушень податкового законодавства саме позивачем. У постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 160/31872/23 Верховний Суд зазначив, що податкова інформація щодо контрагентів у ланцюгах постачання носить інформативний характер, і без встановлення судом обставин відсутності у контрагента основних засобів та трудових ресурсів висновки контролюючого органу про нереальність операцій мають характер припущень. Належних доказів того, що наявні у контрагента ресурси були недостатніми для виконання спірних операцій, контролюючий орган не надав.
Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що добросовісний платник податків, який не вносив недостовірних відомостей до первинного документа, не може зазнавати негативних наслідків через дефекти правового статусу свого контрагента, якщо рух відповідних активів мав місце; при цьому лише податкова інформація по ланцюгу постачання чи лише окремі недоліки первинних документів не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність операцій. Значення має сукупність обставин, а не окремий чинник.
Таким чином, посилання апелянта на дефекти рахунків-фактур не спростовує реальності операцій, оскільки первинні документи оцінюються судом у сукупності, підписані від імені контрагента його директором, а контролюючий орган не довів відсутності у підписанта відповідних повноважень. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а також зміст та обсяг такої операції.
Правові позиції, на які посилається апелянт (постанови Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 810/2923/16, від 21 січня 2020 року у справі № 826/7385/16 та від 16 березня 2021 року у справі № 640/15215/19), стосуються випадків, коли реальність господарських операцій не підтверджена належними доказами руху активів. У цій справі рух активів підтверджений подальшою реалізацією товару, а тому наведені позиції встановлених судом обставин не спростовують.
Безпідставним є і донарахування, здійснене внаслідок кваліфікації придбаних товарів як безоплатно отриманих. Відповідно до підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безоплатно наданими товарами є, зокрема, товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів. Оплата придбаного у Товариства з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" товару в повному обсязі підтверджена банківськими виписками, а тому придбані товари не відповідають жодному з випадків, наведених у підпункті 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, і не можуть вважатися безоплатно отриманими. Жодна норма податкового законодавства не передбачає визнання безоплатно отриманими товарів, легальність походження яких контролюючий орган вважає непідтвердженою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про реальність господарських операцій та безпідставність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є правильним.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийнято за наслідками перевірки, проведеної з порушенням установленої законом заборони. Відповідно до пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.
Судом встановлено, що у період з 17 серпня 2018 року по 23 серпня 2018 року Головне управління ДФС у м. Києві вже провело документальну позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ" по взаємовідносинах з тим самим контрагентом – Товариством з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" за період з 01 грудня 2015 року по 29 лютого 2016 року, за результатами якої складено акт від 31 серпня 2018 року № 600/26-15-14-02-272. За наслідками цієї перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення як з податку на додану вартість, так і з податку на прибуток. Судом першої інстанції встановлено, що фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" в інших періодах, крім грудня 2015 року, січня та лютого 2016 року, позивач не мав.
За таких обставин довід апелянта про те, що перевіркою 2018 року охоплювався лише податок на додану вартість, спростовується матеріалами справи, оскільки за наслідками тієї перевірки приймалося і податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток. Питання правильності визначення позивачем по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Жалон Груп" показників податку на прибуток уже було охоплене попередньою перевіркою, а тому проведення повторної перевірки тих самих операцій суперечить пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України.
Та обставина, що податкове повідомлення-рішення з податку на прибуток, прийняте за наслідками перевірки 2018 року, було скасоване в адміністративному порядку у зв`язку з допущеними контролюючим органом порушеннями при складенні висновків акта, не наділяє контролюючий орган правом на повторну перевірку тих самих операцій, оскільки заборона, встановлена пунктом 78.2 статті 78 Податкового кодексу України, пов`язана з охопленням питання попередньою перевіркою, а не з результатом такої перевірки. Наведене тлумачення відповідає усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, постанова від 11 лютого 2026 року у справі № 140/6737/22).
Проведення перевірки за наявності прямої законодавчої заборони свідчить про вихід контролюючого органу за межі наданих йому повноважень, а тому є самостійною підставою для визнання протиправним прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Такого обов`язку контролюючий орган у цій справі не виконав.
Прийняттям протиправного податкового повідомлення-рішення порушено права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІА-ОЙЛ", за захистом яких воно звернулося до суду, і суд першої інстанції ці права правильно захистив.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)