П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/11240/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна 
Суддя-доповідач - Боровицький О. А. 
07 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2026 року адміністративний відмовлено у відкритті.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача щодо нездійснення виплати пенсії позивачу з 12.01.2026 року у фактично нарахованому розмірі відповідно до рішення суду по справі №120/10133/24.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2025 по справі №120/10133/24, відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу, застосувавши Постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 року №821 про "Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень".
Позивач не погоджується з діями відповідача щодо виплати його пенсії із урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 року №821, тому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести виплату пенсії з 12.01.2026 року у фактично нарахованому розмірі відповідно до рішення суду по справі №120/10133/24.
Так, з наведених вище обставин слідує, що спірні правовідносини фактично виникли у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.04.2025 року по справі №120/10133/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2025 року по справі №420/29059/24 зауважив, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судового рішення, позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.
Суд звертає увагу позивача, що заявлені позовні вимоги, прямо стосуються порядку виконання вже ухваленого судового рішення у справі №120/10133/24.
При цьому, суд наголошує, що між сторонами не виникло нового предмета спору та не сформувалися нові правовідносини, оскільки позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення в іншій справі, а тому позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України подати до суду першої інстанції заяву в порядку ст. ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі №120/10133/24, а не звертатися до суду з окремим позовом.
Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 року у справі №260/1898/22, від 24.09.2020 року у справі №640/15623/19 та ряду інших.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.12.2020 року у справі №826/13146/18, вирішуючи подібний спір пов`язаний із виконанням судового рішення, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Таким чином, ініційований позивачем спір не може бути вирішеним як адміністративним судом, так і в інших судових юрисдикціях.
В той же час, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.01.2026 у справі № 200/3972/25, на які міститься посилання у позовній заяві, викладено щодо правовідносин, які не є подібними до спірних у цій справі, оскільки у справі № 200/3972/25 оскаржувалися дії органу Пенсійного фонду щодо невиплати суми заборгованості з пенсії, яка виникла після призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на виконання рішення суду. Тоді як у цій справі предметом оскарження є дії відповідача щодо виплати перерахованої пенсії на виконання рішення суду, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 02.07.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату за час роботи на території Російської Федерації за період з березня 2005 року по лютий 2014 року, що видана "Мострансавто".
Виконання рішення суду у справі № 200/5011/22 обмежувалось призначенням пенсії, через що висновок суду апеляційної інстанції про те, що заявлені у цій справі (№ 200/3972/25) позовні вимоги про виплату недоплаченої пенсії за спірний період мають бути вирішені у порядку контролю за виконанням судового рішення у справі № 200/5011/22, визнані Верховним Судом помилковими.
Водночас, суд повторно зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/10133/24 одночасно вирішено питання щодо порядку перерахунку та виплати пенсії.
Відтак, з огляду на те, що між сторонами новий спір не виник, а заявлені позовні вимоги та обраний позивачем спосіб захисту у межах даного позову є способом виконання іншого судового рішення, яке набрало законної сили та яким вирішено питання щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.
Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі (п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України).
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі №120/11240/26.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводі, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий | | | Боровицький О. А.
Судді | | | Ватаманюк Р.В.    Курко О. П.