ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА

справа № 753/9514/26
провадження № 2/753/10865/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Овчар В. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ,представник позивача: ОСОБА_3, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2026 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач), від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення боргу за договором позики в розмірі 744 000 грн. 
До закінчення підготовчого засідання позивач зменшив розмір позовних вимог до 669 276,66 грн.
Позов та заява про зменшення розміру позовних вимог обґрунтовані такими обставинами. 15.11.2024 між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику 744 000 грн, що на дату підписання договору становило еквівалент 18 000 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 15.04.2026. 21.11.2024 сторони уклали додаткову угоду до договору позики, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався повертати суму позики частинами, по 50 000 грн щомісяця, починаючи з березня 2025 р. У разі, якщо відповідач до 30.01.2026 поверне позивачу частину боргу, вказаного в пункті 1 цієї додаткової угоди, в сумі еквівалентній 13 000 дол. США по курсу НБУ на день виплати, то позивач погоджується на неповернення (прощення) решти основної суми (п. 2 додаткової угоди). При цьому, якщо відповідач не виконає взяті на себе зобов`язання згідно п. 2 додаткової угоди, в тому числі частково, то сума та дата повернення залишаються незмінними, а саме: як прописано в п. 3 договору позики. Відповідач повернув позивачу лише частину позики в загальному розмірі 1 800 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 74 723,34 грн.Зобов`язання щодо повернення решти суми позики відповідач не виконав.

Ухвалою суду від 07.05.2026 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22.06.2026 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 06.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 26.08.2026.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи та надання йому строку для подання відзиву. Послався на те, що копію позовної заяви і додатки до неї не отримував, оскільки не проживав за місцем своєї реєстрації, а про наявність судового спору дізнався випадково, з додатку «Дія».
З огляду на позицію сторони позивача та узявши до уваги, що відповідач дізнався про пред`явлення до нього позову і про підстави його пред`явлення не пізніше 21.06.2026, про що свідчить факт одержання ним копії заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання та вирішив справу на підставі пояснень та доказів позивача відповідно до положень частини восьмої статті 178, частини другої статті 191 та частини третьої статті 223 ЦПК України.

Заслухавши позивача, його представника, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
15.11.2024 між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 укладено договір позики, предметом якого є надання позикодавцем позичальнику у власність грошових коштів в сумі 744 000 грн.
При укладенні зазначеного договору сторони підтвердили, що до його підписання позикодавець передав, а позичальник отримав повну суму позики (пункт 2).
Згідно з умовами, визначеними пунктом 3 договору, позичальник зобов`язується повернути надану позику у строк до 15.04.2026.
21.11.2024 сторони уклали додаткову угоду до договору позики, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався повертати суму позики частинами, по 50 000 грн щомісяця, починаючи з березня 2025 р. 
У разі, якщо відповідач до 30.01.2026 поверне позивачу частину боргу, вказаного в пункті 1 цієї додаткової угоди, в сумі еквівалентній 13 000 дол. США по курсу НБУ на день виплати, то позивач погоджується на неповернення (прощення) решти основної суми (п. 2 додаткової угоди). При цьому, якщо відповідач не виконає взяті на себе зобов`язання згідно п. 2 додаткової угоди, в тому числі частково, то сума та дата повернення залишаються незмінними, а саме: як прописано в п. 3 договору позики.
У статті 1046 ЦК України наведено визначення договору позики як договору, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статті 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Отже за змістом наведених норм матеріального закону договір позики за своїми ознаками є реальним договором, тобто договором, для укладення якого необхідним є передання предмету позики, а позикові відносини зумовлені характером обов`язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження факту виникнення між сторонами позикових зобов`язань позивач надав письмовий договір позики та додаткову угоду до цього договору, які містять усі істотні умови, передбачені законодавством для договорів позики, зокрема такі як сума позики і обов`язок її повернення.
Договір позики також посвідчує передання позикодавцем та отримання позичальником повної суми позики до їх підписання (пункт 2), а відтак сам зміст цього договору виступає доказом реального передання предмету позики.
Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Частиною першою статті 530 ЦК України установлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З пояснень позивача вбачається, що відповідач двома платежами, здійсненими у березні та у вересні 2025 р., повернув частину позики в загальному розмірі 1 800 дол. США. 
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. 
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця вимога закону ґрунтується на приписі статті 99 Конституції України та узгоджується зі змістом статей 192 і 524 ЦК України, відповідно до яких гривня є законним платіжним засобом, обов`язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, зобов`язання має бути виражене у гривні, а обіг іноземної валюти підпорядковується спеціальному правовому режиму, встановленому законодавством.
На підставі зазначених нормативних положень у договорі позики сторонивизначили грошовий еквівалент суми позики в іноземній валюті (доларах США) та позивач зарахував сплачені на повернення позики суми у доларах США за офіційним курсом долара США до гривні на дату кожного з платежів, що загалом становить 74 723,34 грн.
Доказів повернення позичальником решти суми позики суду не надано.
Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 669 276,66 грн та задовольняє їх. 

З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір.
Водночас представник позивача до закінчення судових дебатів заявила про намір подати докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд вбачає підстави для вирішення питання про розподіл цих витрат в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення. 

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 187, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 669 276,66 грн та судовий збір в розмірі 6 692,77 грн, а усього 675 969 (шістсот сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 43 копійки. 

Призначити розгляд питання про судові витрати (витрати, пов`язані з розглядом справи) на 16 вересня 2026 р. без виклику сторін. Сторонам подати докази щодо розміру понесених судових витрат у строк до 01 вересня 2026 року включно. 

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя: