Справа № 450/5659/25 
Провадження № 2/450/741/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :
головуючого-судді Кукси Д.А.
секретаря судового засідання Глинської У.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області про (предмет спору) визнання права власності в порядку спадкування, -
суд постановив таке рішення:
підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 1,4799 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 1,1504 га, кадастровий номер 4623682600:10:000:0182 та площею 0,3295 га, кадастровий номер 4623682600:08:000:0454, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який за життя своїми майновими правами не розпорядився, заповіту не склав. За час свого життя ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 1,4799 га. Після його смерті позивачка продовжувала опікуватися спадковим майном та вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки оригінал правовстановлюючого документу на майно було втрачено, вона не може реалізувати своє право на спадщину та вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав в судовому порядку.
У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила такі задоволити.
Позиція відповідача: 
Відповідач, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, явку представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву до суду у встановлений строк не надав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.
03.12.2025 ухвала про відкриття провадження; 03.12.2025 ухвала про витребування в Пустомитівської державної нотаріальної контори інформацію щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 12.01.2026 заява позивачки про розгляд справи у її відсутності; 14.01.2026 ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду 26.01.2026 відповідь Пустомитівської державної нотаріальної контори.
Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 02.11.2001 Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району, актовий запис № 28.
Судом встановлено, що в день смерті спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час дії ЦК УРСР 1963 року відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 1,4799 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 1,1504 га, кадастровий номер 4623682600:10:000:0182 та площею 0,3295 га, кадастровий номер 4623682600:08:000:0454, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, що підтверджується копією державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації від 13.12.2002 №547, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №146, а також витягами № НВ-9985199752025 та № НВ-9985197312025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 не розпорядився своїм майном, заповіту не склав.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України , законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК УРСР.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Тому питання щодо прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність 01.01.2004 року.
Таким чином, дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК Української РСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. 
В силу вимог ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). 
Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. 
Статтею 553 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Як вбачається з довідки Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області від 12.11.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в с.Горбачі, Пустомитівського району Львівської області. Після його смерті його сестра ОСОБА_1 продовжувала опікуватися його земельною ділянкою площею 1,4799 га.
Згідно Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.01.2026 інформація щодо заведення спадкової справи спадкодавця ОСОБА_2 , 1943 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відсутня.
Крім того, факт незаведення спадкової справи на спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується довідкою Пустомитівської державної нотаріальної контори вих. 11/01-16 від 10.01.2026.
Позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дане також підтверджується п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».
Приписами ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця; однак не може оформити право власності на нього, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, підлягають задоволенню.
Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених ними судових витрат, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 321, 392 ЦК України, ст. ст. 525, 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, суд, - 
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , права власності на земельну ділянку площею 1,4799 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 1,1504 га, кадастровий номер 4623682600:10:000:0182 та площею 0,3295 га, кадастровий номер 4623682600:08:000:0454, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, яка належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: 81175, с.Горбачі, Львівського району Львівської області.
Відповідач: Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області, код ЄДРПОУ 04372193, місцезнаходження: 81160, смт. Щирець, пл. Ринок, 8, Львівського району Львівської області.

Суддя: Д. А. Кукса