Справа № 461/8092/25
пр.№ 2/464/386/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.07.2026 м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

позивач ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, поданим представницею Шабатин Н.А., до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 16.02.2023-100000147 від 19.02.2023 у розмірі 21 200 грн
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.02.2023 між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 16.02.2023-100000147, шляхом підписання останнім електронним цифровим підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 42 дні з дати його надання, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором, водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 21 200 грн, яка підлягає стягненню.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.10.2025 позовну заяву передано за підсудністю на розгляд Сихівському районному суду м. Львова.
Відповідно до автоматизованого протоколу розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтями 1046, 1048, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.
19.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 16.02.2023-100000147, шляхом підписання останнім заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного цифрового підпису за допомогою одноразового ідентифікатора Т954.
За умовами вказаного договору, кредитодавець (ТзОВ «Споживчий центр») надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності, у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, шляхом перерахування таких коштів на рахунок позичальника – НОМЕР_1 , а позичальник (відповідач) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (комісії).
За взаємною згодою сторонами погоджено наступні умови договору, зокрема дата надання кредиту 19.02.2023, розмір кредиту – 10 000 грн, строк, на який надається кредит – 42 дні з дати його надання (до 01.04.2023), процентна ставка – фіксована: 2 % за 1 день користування кредитом (застосовується протягом первинного періоду та періоду економ), 3 % за 1 день користування кредитом (застосовується протягом всього строку користування кредитом).
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Встановлено, що ТзОВ «Споживчий центр» належним чином виконало взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі та порядку, визначеними умовами цього договору, що стверджується квитанцією платіжної системи «LiqPay» від 19.02.2023.
Встановлено, що ОСОБА_1 , отримавши кредит, взяті на себе зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка, згідно з розрахунком, наданим позивачем, становить 21 200 грн, з яких: 10 000 грн – основний борг, 11 200 грн – проценти, нараховані за період з 19.02.2023.
При цьому суд не може в повній мірі погодитись з вказаним розрахунком про стан заборгованості з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Частиною другою передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Приписами ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, судовий розгляд обмежується вказаними вимогами у позовній заяві та наданими сторонами доказами у справі.
Щодо суми заборгованості, яка підлягає стягнення, сторона позивача покликається на наданий розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 16.02.2023-100000147 від 19.02.2023, згідно якого проценти по кредиту нараховувалась за період з 19.02.2023 та по «ЗАМІНА» та становлять 11 200 грн. 
Відповідно до умов кредитного договору № 16.02.2023-100000147 від 19.02.2023, такий укладався строком на 42 дні, тобто до 01.04.2023.
Згідно п. 4.5. пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становитиме 18 400 грн.
Як вбачається з таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача за договором № 16.02.2023-100000147 від 19.02.2023, загальна вартість такого становить 18 400 грн та складається з 10 000 грн заборгованості по тілу кредиту, 8 400 – по відсотках. 
Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутній належний (деталізований) розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків за користування кредитом, їх реальному використанню та погашенню. 
Окрім того, незрозумілим залишається період нарахування відсотків за користування кредитним коштами, відтак суд позбавлений можливості перевірити розрахунок нарахування процентів на суму заборгованості за кредитом, з урахуванням обмеженості наявних матеріалів по справі.
Представником позивача не додано до позову докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та якими підтверджується підставність та правомірність нарахування позивачем суми відсотків, зокрема не надано: відповідний розрахунок заборгованості за кредитними договором, на підставі якого можливо встановити строк кредитування, графік сплати кредиту, черговість платежів, строки сплати чергових платежів, порядок нарахування позивачем заборгованості. Додана до матеріалів позовної заяви довідка-розрахунок містить лише суми заборгованостей за тілом кредиту та процентами, без розшифрування як саме ці суми розраховувались.
Що в свою чергу вказує на фактичну відсутність належних та допустимих доказів достовірності суми заборгованості відповідача перед ТзОВ «Споживчий Центр» за процентами, що позбавляє суд встановити дійсні обставини справи.
Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам в розмірі 11 200 грн підлягатимуть частковому задоволенню, а саме у сумі 8 400 грн, тобто за період кредитування з 16.02.2026 до 01.04.2023.
У постанові від 01 лютого 2023 року по справі № 199/7014/20 Верховний Суд дійшов наступного висновку. Встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «Споживчий центр» заборгованості у розмірі 18 400 грн, у зв`язку із чим позов слід задовольнити частково.
При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 102,46 грн, що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273-279, 354, 355 ЦПК України, суд, 
ухвалив:

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 16.02.2023-100000147 від 19.02.2023 у розмірі 18 400 (вісімнадцять тисяч чотириста) гривень.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 102 (дві сто дві) гривні 46 (сорок шість) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 липня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133а, ЄДРПОУ 37356833;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча         Людмила САБАРА