ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/3741/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - Чукітова В. В. (адвокат)
відповідача - Соколовська А. О. (самопредставництво)
третьої особи - не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025,
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026,
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 та 
додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026
у справі за позовом Приватного підприємства "Захід"
до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної казначейської служби України
про стягнення 13 781 876,16 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне підприємство "Захід" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про стягнення з Державного бюджету України 13 781 876,16 грн шкоди.

1.2. В обґрунтування позовних вимог ПП "Захід" посилається на те, що внаслідок протиправних дій посадових осіб Одеської митниці Держмитслужби (внаслідок затримання митного оформлення товару) позивачу спричинено матеріальні збитки на загальну суму 13 781 876,16 грн; позивач вказує, що Одеською митницею відносно ОСОБА_1 було безпідставно та незаконно складено протоколи про порушення митних правил № 0529/50000/24 від 07.05.2024 та № 0530/50000/24 від 07.05.2024 - за ознаками порушення митних правил, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України (далі - МК України), у зв`язку із чим товар "Добриво - сечовина (карбамід) гранульована білого кольору, у кількості 3000 т" пролежав з 18.03.2024 на території митного поста Ізмаїл, розташованого на території ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт", без належних умов для зберігання по 14.10.2024, а товар "Хімічні с/г добрива - калій хлористий 60,0%", у кількості 1275 б/б, 1242,800 т" пролежав з 19.03.2024 на території митного поста Ізмаїл, розташованого на території ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт", без належних умов для зберігання по 19.09.2024, у зв`язку із чим було завдано збитків позивачу у розмірі 13 781 876,16 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 23.12.2025 (суддя Бездоля Ю.С.) у справі № 916/3741/25 позовні вимоги Приватного підприємства "Захід" до Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці про стягнення 13 781 876,16 грн задовольнив у повному обсязі, стягнув з Державного бюджету на користь Приватного підприємства "Захід" 13 781 876,16 грн, в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці, а також стягнув з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 206 728,14 грн.

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 (колегія суддів у складі: Павленко Н.А., Богатир К.В., Лічман Л.В.) апеляційну скаргу Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 у справі № 916/3741/25 - без змін.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 заяву Приватного підприємства "Захід" задоволено частково, стягнуто з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на користь Приватного підприємства "Захід" 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.4. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 апеляційну скаргу Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці залишено без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026 у справі № 916/3741/25 - без змін.

2.5. Додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 задоволено частково заяву Приватного підприємства "Захід" про ухвалення додаткової постанови у справі № 916/3741/25. Стягнуто з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на користь Приватного підприємства "Захід" витрати на професійну правничу допомогу понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 15 000,00 грн. 

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. У касаційних скаргах відповідач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову, зменшити витрати на професійну правничу допомогу. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційні скарги

4.1. Касаційна скарга скаржника на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

4.1.1. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову ПП "Захід", застосував положення статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/19, від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, від 01.02.2023 у справі № 910/14431/18.

4.1.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права (щодо застосування частини двадцятої статті 356 МК України, статей 1173, 1174 ЦК України) в подібних правовідносинах (стягнення матеріальної шкоди за результатами закриття провадження у справах про порушення митних правил на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 472 МК України, та враховуючи те, що не визнано незаконними дії митного органу щодо
відбору проб і складання відповідних документів).

4.1.3. За твердженням скаржника, у цій справі суди попередніх інстанцій фактично звели застосування статті 1173 ЦК України до автоматичного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди лише з огляду на існування постанов районного суду про закриття проваджень у справах про адміністративні правопорушення. Такий підхід, на думку скаржника, є помилковим, оскільки сам по собі факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, не є безумовним і самодостатнім доказом наявності всіх елементів цивільно-правової відповідальності державного органу у спорі про стягнення шкоди. 

4.1.4. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не встановили, у чому саме полягала неправомірність дій митного органу як окремий елемент складу цивільного правопорушення; не надали належної правової оцінки тому, чи були дії митного органу такими, що порушують вимоги закону саме у розумінні статті 1173 ЦК України; не з`ясували, чи доведено позивачем наявність реальної шкоди у заявленому розмірі; а також не встановили прямого причинного зв`язку між конкретними діями митного органу та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов.

4.2. Касаційні скарги скаржника на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026, подані на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2.1. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, від 05.06.2018 у справі 
№ 904/8308/17, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 18.02.2022 у справі 
№ 925/1545/20, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19.

4.2.2. За твердженням скаржника, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 20 000 грн та 15 000 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співмірності, чого судами першої та другої інстанцій враховано не було.

4.2.3. Державна митна служба України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці вважає, що за критеріями співмірності та пропорційності розмір витрат на правничу допомогу у справі № 916/3741/25 повинен не перевищувати 5 000 грн.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 позивач просить Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 - без змін.

5.2. Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на те, що численна судова практика свідчить, що в кожній справі підстави, засоби та об`єм доказування обираються сторонами самостійно. І для суду жодний доказ не має переважної сили над іншими. В справі, яка переглядається суди перших двох інстанцій надали оцінку як рішенням судів щодо притягнення до адміністративної відповідальності, так і надали оцінку діям та бездіяльності митного органу взагалі.

5.3. Позивач вказує на те, що скаржник не обґрунтував порушення норм матеріального та процесуального права судами перших двох інстанцій при ухвалені оскаржуваних рішень, а касаційна скарга зводиться лише до безпідставного перегляду висновків суду першої та другої інстанції в частині оцінки доказів, що в свою чергу не може бути предметом перегляд судом касаційної інстанції. Наведені в касаційній скарзі посилання на висновки Верховного суду які невраховані судами при ухвалені оскаржуваних рішень, вирвані із контексту або не релевантні обставинам справи, яка переглядається.

5.4. У відзиві на касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 третя особа просить Суд скасувати оскаржувані рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ПП "Захід" 13 781 876,16 грн в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. 

5.5. Третя особа у своєму відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на те, що Казначейство не уособлює Державу та Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.

5.6. Третя особа вказує на те, що так як Державна митна служба України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці має відкриті рахунки на підставі договору про розрахунково-касове обслуговування, тому, відшкодування слід здійснювати саме з Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці.

5.7. За твердженням третьої особи, при встановленні судом дійсного спричинення шкоди, стягнення повинно проводитись не з Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Старшим державним інспектором оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці Ікім І.І. у відсутності особи, що притягується до відповідальності, громадянина України ОСОБА_1 (керівник ПП "Захід") 07.05.2024 був складений протокол про порушення митних правил № 0529/50000/24 (т.1, а.с.66-69), відповідно до якого було установлено, зокрема:
- до зони митного контролю пункту пропуску "Ізмаїльський морський торговельний порт" відділу митного оформлення №1 митного поста "Придунайський" Одеської митниці за митною декларацією (далі - МД) типу ІМ40АА 
№ 24UA500370001778U0, в напрямку "в`їзд", на адресу ПП "Захід", морським судном з "NANDA С" (Союз Коморських Островів) 19.03.2024 прибув товар "Хімічні с/г добрива - калій хлористий 60,0%, зовнішній вигляд - кристали або крупинки рожевих відтінків у кількості 1 241 250 кг, спаковано у 1 275 біг бегів (+/-2%); характеристики: - масова частка калія в перерахунку К2О 60,0%; - вміст вологи/води становить не більш 0,55% мас; для сільського господарства", вагою брутто -1 242 800,00, нетто 1 241 250,00 кг, загальною вартістю 496 500,00 доларів США, митна вартість 19 406 977,34 грн;
- відповідно до товаросупровідних документів товар за МД № 24UA500370001778U0 переміщувався від турецької компанії "BASKIM KIMYA DIS TICARET LIMITED SIRKETI" (ACARLAR MAH.9.CAD.NO:l IC КАРІ N0:30 BEYKOZ / ISTANBUL / TURKEY) на адресу ПП "Захід" (код ЄДРПОУ 32333300);
- відповідно до документів, наданих до митного оформлення, виробником товару є - Туркменістан;
- на підставі листа Служби безпеки України від 19.03.2023 № 14/1/1-1629 (вх. Одеської митниці від 19.03.2024 № 8061/8.6), 21.03.2024 системою АСАУР "Інспектор- 2006" було згенеровано форми контролю: - 202-1 "Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації"; - 905-3 "Взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень (аналізу, експертизи) з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД";
- за результатом проведення часткового митного огляду в зоні діяльності Одеської митниці складено акт митного огляду від 21.03.2024 № 24UA500370001778U0;
- на підставі статті 356 МК України посадовими особами Одеської митниці відібрані зразки "калій хлористий";
- листом Головного слідчого управління Служби безпеки України 
№ 6/5158 (вх. Одеської митниці 29.04.2024 № 11713/8.6) від 24.04.2024 повідомлено Одеську митницю про здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 22023000000001249 від 26.12.2023, в рамках якого документується протиправна діяльність ПП "Захід", що пов`язана із протиправним постачанням на митну територію України значних за обсягами партій мінеральних добрив, шляхом надання митними органами документів, які містять неправдиві відомості щодо виробника, країни походження, вартості, якісних характеристик товарів;
- в рамках досудового розслідування кримінального провадження 
№ 22023000000001249 від 26.12.2023 контрольний примірник проб "калій хлористий", який знаходився в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби, 01.04.2024 було вилучено Головним слідчим управління Служби безпеки України;
- листом від 02.04.2024 № 6/4456 Головне слідче управління Служби безпеки України вилучені зразки направлено на дослідження до лабораторної установи ДП "Науковий центр превентивної токсикології харчової та хімічної безпеки ім. академіка Л.І. Медведя" (код ЄДРПОУ 01897914);
- листом від 23.04.2024 № 3/28-361 ДП "Науковий центр превентивної токсикології харчової та хімічної безпеки ім. академіка Л.І. Медведя" (код ЄДРПОУ 01897914) надано протокол випробувань від 23.04.2024 № 10/2-448-24/389 зразків "калій хлористий"; - згідно з вищезазначеним листом за результатами дослідження зразка "калій хлористий" встановлено, що відповідно до поданих документів до 
№ 24UA500370001778U0 задекларовано вміст калію, у перерахунку на К2О, 60%, разом з тим, за результатами випробування зразку "калій хлористий", який імпортується на митну територію України вміст калію, у перерахунку на К2О, нарівні 54+/-2,4%, тобто наданий на дослідження зразок не відповідає заявленим документам;
- також, за результатами дослідження зразка "калій хлористий" виявлені ознаки характерні для виробників "Білоруськалій" та "Узбекистан";
- покупцем та одержувачем вказаних товарів є ПП "Захід" в особі гр. України ОСОБА_1 , який як керівник підприємства: організує, визначає, формулює, планує, здійснює і координує діяльність підприємства та в розумінні п.43 статті 4 МК України є посадовою особою цього підприємства;
- отже, керівником ПП "Захід" в особі гр. України ОСОБА_1 вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів вартістю 19 406 977,34 грн через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів, які містять неправдиві дані стосовно країни походження товарів та містять розбіжності окремих показників; зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 МК України.

6.2. Старшим державним інспектором оперативного відділу № 4 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці Ікім І.І. у відсутності особи, що притягується до відповідальності, громадянина України ОСОБА_1 (керівник ПП "Захід") 07.05.2024 був складений протокол про порушення митних правил № 0530/50000/24 (т.1, а.с.70-74), відповідно до якого було установлено, зокрема:
- до зони митного контролю пункту пропуску "Ізмаїльський морський торговельний порт" відділу митного оформлення № 1 митного поста "Придунайський" Одеської митниці за митною декларацією (далі - МД) типу ІМ40АА 
№ 24UA500370001762U1, в напрямку "в`їзд", на адресу ПП "Захід", морським судном з NS PRIDE (Беліз) 18.03.2024 прибув товар "Добриво - сечовина (карбамід), гранульована, білого кольору (не у водному середовищі); вага нетто 3 000 000 кг, насипом; якісні показники за паспортом якості: - масова частка азоту, що в перерахунку на суху речовину складає 46,25%; - вміст вологи/води становить 0,41мас%; хімічна формула: NН2СОNН2; використовується для сільського господарства; виробник - (OMIFCO) Oman India Fertiliser Company SAOC; країна виробництва - Oman; торгівельна марка - OMIFCO", вагою брутто/нетто 3000000 кг, загальною вартістю 1 113 000,00 доларів США, митна вартість 48 896 983,20 грн;
- відповідно до товаросупровідних документів товар за МД № 24UA500370001762U1 переміщувався від турецької компанії "SIRKENLI TARIM URUNLERI TIC. VE SAN.A.S." (Cumhuriyet Mah 768 Sk.No.11/A Yuregir ADANA/ TURKEY) на адресу ПП "Захід" (код ЄДРПОУ 32333300);
- відповідно до документів, наданих до митного оформлення, виробником товару є - (OMIFCO) Oman India Fertiliser Company SAOC, країна виробництва - Oman;
- на підставі листа Служби безпеки України від 19.03.2023 № 14/1/1-1629 (вх. Одеської митниці від 19.03.2024 № 8061/8.6), 21.03.2024 системою АСАУР "Інспектор-2006" було згенеровано форми контролю: - 202-1 "Проведення часткового митного огляду - з розкриттям до 20 відсотків пакувальних місць і вибірковим обстеженням транспортного засобу, з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації"; - 905-3 "Взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень (аналізу, експертизи) з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД";
- за результатом проведення часткового митного огляду в зоні діяльності Одеської митниці складено акт митного огляду від 21.03.2024 № 24UA500370001762U1;
- на підставі статті 356 МК України посадовими особами Одеської митниці відібрані зразки "Добриво - сечовина (карбамід)";
- листом Головного слідчого управління Служби безпеки України № 6/5158 (вх. Одеської митниці 29.04.2024 № 11713/8.6) від 24.04.2024 повідомлено Одеську митницю про здійснення досудового розслідування кримінального провадження 
№ 22023000000001249 від 26.12.2023, в рамках якого документується протиправна діяльність ПП "Захід", що пов`язана із протиправним постачанням на митну територію України значних за обсягами партій мінеральних добрив, шляхом надання митними органами документів, які містять неправдиві відомості щодо виробника, країни походження, вартості, якісних характеристик товарів;
- в рамках досудового розслідування кримінального провадження 
№ 22023000000001249 від 26.12.2023 контрольний примірник проб "Добриво - сечовина (карбамід)", який знаходився в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та дослідження Держмитслужби, 01.04.2024 було вилучено Головним слідчим Управління Служби безпеки України;
- листом від 01.04.2024 № 6/4096 Головне слідче Управління Служби безпеки України вилучені зразки направлено на дослідження до лабораторної установи ПрАТ "АЗОТ" (код ЄДРПОУ 00203826);
- листом від 11.04.2024 № 132-202/2 ПрАТ "АЗОТ" надано результати випробувань зразків "сечовина (карбамід)"; за результатами дослідження зразка "сечовини" (карбаміду) виявлені розбіжності окремих показників, зокрема показники "Вміст хімічної речовини - формальдегід" у порівнянні з поданими до митних органів сертифікату якості виробника; також, ПрАТ "АЗОТ" зазначив, що гранульований карбамід виробляється в Ісламській Республіці Іран, Білорусії, Російській Федерації; постановою КМУ від 09.04.2022 № 426 заборонено ввезення на митну території України в митному режимі імпорту товарів з РФ;
- покупцем та одержувачем вказаних товарів є ПП "Захід" в особі гр. України ОСОБА_1 , який як керівник підприємства: організує, визначає, формулює, планує, здійснює і координує діяльність підприємства та в розумінні п.43 статті 4 МК України є посадовою особою цього підприємства;
- отже керівником ПП "Захід" в особі гр. України ОСОБА_1 були вчинені дії, спрямовані на переміщення товарів вартістю 48 896 983,20 грн. через митній кордон України з приховуванням від митною контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, документів (в тому числі сертифікат про походження товару від 17.12.2023 № 1060066), які містять неправдиві дані стосовно країни походження товарів та містять розбіжності окремих показників; зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбачених частиною першою статті 483 МК України.

6.3. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2024 у справі 
№ 521/7965/24 розглянуто протокол про порушення митних правил 
№ 0529/50000/24 від 07.05.2024, складений відносно гр. ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України, за результатами розгляду якого провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України. 

6.4. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.08.2024 у справі № 521/7965/24 апеляційну скаргу представника Іванчикової Альони Юріївни в інтересах Одеської митниці залишено без задоволення; постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2024 у справі № 521/7965/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за частиною першою статті 483 МК України залишено без змін. 

6.5. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2024 у справі 
№ 521/7967/24 розглянуто протокол про порушення митних правил № 0530/50000/24 від 07.05.2024, складений відносно гр. ОСОБА_1 , за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України, за результатами розгляду якого провадження по справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 МК України. 

6.6. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.08.2024 у справі № 521/7967/24 апеляційну скаргу представника Іванчикової Альони Юріївни в інтересах Одеської митниці залишено без задоволення; постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06.08.2024 у справі № 521/7967/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за частиною першою статті 483 МК України залишено без змін. 

6.7. В матеріалах справи наявний наданий відповідачем лист ПрАТ "АЗОТ" від 19.08.2025, в якому зазначено наступне: лабораторія дільниці з контролю цехів міндобрив, ОС, капролактаму, аміаку у складі централізованого відділу технічного контролю ПрАТ "АЗОТ" (далі - лабораторія), що проводила випробування двох зразків карбаміду, наданих Головним слідчим управління СБ України згідно з листом від 01.04.2024 № 6/4096, має право на здійснення вимірювань згідно з сертифікатом визнання вимірювальних можливостей № РЯ0022/21 від 01.03.2021 та проводити випробування сечовини на відповідність ДСТУ 7312:2013 "сечовина (карбамід). технічні умови"; періодично уповноважений орган з сертифікації проводить аудит діяльності системи вимірювань лабораторії з метою підтвердження її вимірювальних можливостей; скановані копії документів сертифікат визнання вимірювальних можливостей від 01.03.2021 № РЯ 0022/21; перелік вимірювальних можливостей дільниці з контролю цехів міндобрив, 1ОС, капродактаму, аміаку у складі централізованого відділу технічного контролю ПрАТ "АЗОТ"; звіт за результатами аудиту від 08.02.2021 визначені в якості додатків до листа та які наявні в матеріалах справи.

6.8. Вважаючи, що внаслідок протиправних дій відповідача товар "Хімічні с/г добрива - калій хлористий 60,0%" з 19.03.2024 до 19.09.2024 перебував під митним контролем, а товар "Добриво-сечовина (карбамід)" перебував під митним контролем з 18.03.2024 до 14.10.2024, внаслідок чого позивач поніс збитки, пов`язані із перевезенням вантажу та його зберіганням, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 13 781 876,16 грн шкоди. 

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Згідно з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

8.3. Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

8.4. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

8.5. Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

8.6. У відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

8.7. Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018 у справі № 923/574/17 та від 18.06.2018 у справі № 904/1284/17.

8.8. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 910/9095/18.

8.9. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, застосовуючи положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

8.10. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

8.11. Таким чином, дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та про відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

8.12. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції зазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 914/1221/17, яка також була врахована у постанові від 26.01.2022 у справі № 916/3322/19.

8.13. У постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

8.14. Згідно зі статтею 30 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи та інші працівники органів доходів і зборів, які прийняли неправомірні рішення, вчинили неправомірні дії або допустили бездіяльність, у тому числі в особистих корисливих цілях або на користь третіх осіб, несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та іншу відповідальність відповідно до закону. Шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

8.15. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, зокрема, про доведення позивачем належним чином розміру завданої йому шкоди. 

8.16. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.17. Скаржник, зокрема, посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування положень статті 1173 ЦК України, які містяться в постановах Верховного Суду, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, зокрема в тому контексті, що суди попередніх інстанцій не з`ясували, чи доведено позивачем наявність реальної шкоди у заявленому розмірі.

8.18. Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18:

"6.13. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

6.14. Розглядаючи доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості та недоведеності розміру стягнутої судовим рішенням шкоди, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

6.15. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

6.16. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.".

8.19. З наведеного вбачається, що повнота оцінки доказів та встановлення дійсних обставин справи, зокрема, щодо обґрунтованості заявленого на підставі статті 1173 ЦК України до стягнення розміру шкоди, в цьому випадку перебуває у безпосередньому зв`язку із правильністю застосування судами положень чинного процесуального закону.

8.20. Згідно з частиною першою статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

8.21. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі.

8.22. Верховний Суд виходить з того, що система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК України).

8.23. За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

8.24. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто з`ясування всіх юридично значущих обставин за наданими і наявними у справі доказами з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями, які суд оцінює у порядку статті 86 ГПК України. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.25. Верховний Суд зазначає, що відповідно до приписів частин першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.26. Згідно з частиною третьою статті 86 ГПК України Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.27. Отже, оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів (з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності) - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів та оцінки доказів відповідно до статей 73-79 ГПК України залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. Водночас суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

8.28. Як унормовано у статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.29. Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів" підкреслює потребу співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, з введенням у дію стандарту доказування, як вірогідність доказів, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

8.30. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

8.31. При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

8.32. Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

8.33. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

8.34. Верховний Суд зазначає, що з`ясування обставин справи та дослідження доказів унормовано § 3 Глави 6 Розділу ІІІ ГПК України, а щодо апеляційного провадження - § 3 Глави 1 Розділу ІV цього кодексу.

8.35. Згідно з частинами першою-третьою статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

8.36. Верховний Суд акцентує увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності оцінки доказів.

8.37. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.38. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.39. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.40. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач покликався, зокрема, на те, що витрати, понесені позивачем, могли виникнути внаслідок особливостей його господарської діяльності, ринкових умов або власних управлінських рішень.

8.41. Суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані доводи відповідача, оскільки, за висновком суду, чітко простежується причинно-наслідковий зв`язок у причинах і обставинах понесення позивачем таких витрат. При цьому, судом зазначено, що такі витрати виникли саме у зв`язку із необхідністю зберігання товару протягом строку відповідної перевірки та строку розгляду справ про притягнення до відповідальності при розгляді спірних протоколів про порушення митних правил.

8.42. Разом з тим, судом першої інстанції жодним чином не досліджено будь - які докази, які б дозволяли підтвердити обставини щодо того, що за умови відсутності факту вчинення відповідачем дій з перевірки дотримання позивачем митних правил, останній при своїй звичній господарській діяльності не поніс би будь - які витрати, зокрема: витрати на зберігання, перевантаження товарів, витрати на перепустки, витрати на перетарку біг-бегів, витрати на транспортні послуги.

8.43. При цьому, передчасними є висновки суду першої інстанції про понесення позивачем додаткових витрат у заявленому розмірі 13 781 876,16 грн, з вказівкою на рішення, договори, акти наданих послуг, рахунки та докази сплати позивачем рахунків, оскільки фактично як свідчить зміст оскаржуваного рішення судом не досліджено ці докази з огляду на підстави з яких можна було б встановити розмір витрат (на зберігання, перевантаження товарів, на перепустки, на перетарку біг-бегів, на транспортні послуги), або ж взагалі їх (витрат) відсутність, під час здійснення позивачем своєї звичної господарської діяльності при отриманні вказаного, або аналогічного товару за умов відсутності відповідних дій митного органу. 

8.44. Тобто, в цьому випадку, суду слід було дослідити якими були умови поставки і хто за її умовами несе відповідні витрати (покупець, постачальник), звичну вартість логістичних операцій на шляху від морського судна до отримання позивачем такого товару у фактичне володіння та співвіднести таку вартість із сумою заявлених у цій справі позовних вимог, в контексті визначення суми різниці між зазвичай необхідними витратами позивача та витратами, понесеними в цьому випадку, що в свою чергу впливатиме на оцінку обґрунтованості розміру заявлених у цій справі позовних вимог.

8.45. Дослідження вказаних обставин судам необхідно було здійснити крізь призму наявності / відсутності причинно - наслідкового зв`язку між діями відповідача та кожною документально підтвердженою позивачем здійсненою операцією (операціями), якими позивач обґрунтовує понесення витрат на зберігання, перевантаження товарів, на перепустки, на перетарку біг-бегів, на транспортні послуги, тощо.

8.46. При цьому, позивач повинен був довести, що кожна така дія була обумовлена саме діями / бездіяльністю відповідача, а суд в свою чергу повинен перевірити такі доводи, що в цьому випадку як позивачем так і судом в повному обсязі вчинено не було.

8.47. В свою чергу апеляційний господарський суд, надаючи оцінку вказаним аргументам відповідача, зазначив про те, що відповідачем розмір заявленої позивачем до стягнення шкоди під час розгляду апеляційної скарги не оспорювався.

8.48. Разом з тим, такі твердження суду апеляційної інстанції спростовуються змістом апеляційної скарги відповідача (ст. 15 апеляційної скарги, том 4, а.с. 149) де зазначено, зокрема, про те, що позивачем не доведено факт спричинення збитків та не обґрунтовано розміру таких спричинених збитків.

8.49. З наведеного вбачається, що всупереч наведеним положенням норм матеріального права, чинного процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином докази у справі, які б підтверджували або спростовували правомірність визначення позивачем розміру шкоди при зверненні з позовом у цій справі.

8.50. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій надаючи оцінку доказам у справі та доводам сторін проявили в цьому випадку надмірний формалізм, що мало наслідком відхилення аргументів відповідача без надання належної оцінки доказам у справі, що в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. 

8.51. В контексті доводів касаційної скарги та встановлених судами обставин справи Суд зазначає про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог у розмірі 13 781 876,16 грн за наявними доказами і доводами.

8.52. Таким чином, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (статті 1173 ЦК України в контексті висновків Верховного Суду щодо того, що доведення розміру збитків покладено на позивача) порушення норм процесуального права (зокрема, статей 86, 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову, доводи та докази.

8.53. Отже, доводи касаційної скарги з підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ураховуючи обставини цієї справи, знайшли своє часткове підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові. Оскільки вказані доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження підстави касаційного оскарження, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України частково підтвердились, внаслідок чого справа підлягає направленню на новий розгляд, то Верховний Суд не надає оцінку решті доводів скаржника.

8.54. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.55. З огляду на викладене, доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.56. Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, які є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні цього спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності; межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.57. Верховний Суд вважає частково не прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.58. Щодо доводів касаційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції та додаткової постанови суду апеляційної інстанції Суд зазначає таке.

8.59. У вирішенні цього питання колегія суддів враховує, що додаткове рішення є невід`ємною частиною прийнятого по суті рішення суду і може бути оскаржено відповідно до статті 287 ГПК України (відповідний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.05.2020 у справі № 910/5410/19).

8.60. Проте додаткове рішення не може існувати окремо від первісного (основного) рішення та у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/17345/20, від 06.04.2023 у справі № 910/18417/21, від 11.05.2023 у справі № 910/17047/20, від 17.08.2023 у справі № 910/16718/20.

8.61. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі і у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

8.62. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, то, зважаючи на положення статей 129, 130, 244 ГПК України, наявні підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції якою вказане додаткове рішення переглянуте та додаткової постанови суду апеляційної інстанції, які у цьому випадку є додатковим рішенням до судових рішень, ухвалених по суті спору.

8.63. Наведеним відповідачем доводам щодо обґрунтованості, розумності та співмірності заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, має бути надана оцінка під час вирішення питання про розподіл судових витрат за наслідками нового розгляду цієї справи.

8.64. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та у справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли часткове підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

9.5. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційні скарги задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції, а потім і суд апеляційної інстанції допустили порушення норм права.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, не здійснюється, адже суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу цього судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеської митниці на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі № 916/3741/25 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2025, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2026, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 та додаткову постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 у справі № 916/3741/25 скасувати.

3. Справу № 916/3741/25 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова