КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2026 року Київ справа №640/16590/21
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Київської міської прокуратури про відшкодування матеріальної шкоди,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Київської міської прокуратури про стягнення з держави України в особі Київської міської прокуратури на його користь матеріальної шкоди у вигляді недоплаченої частини заробітної плати, а саме - посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та надбавки за вислугу років, завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 в сумі 808620,14 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з липня 2015 року по дату звільнення позивача заробітна плата прокурорів регулювалася постановами Кабінету Міністрів України. Проте, заробітна плата прокурорів повинна була унормовуватися статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (Закон №1697-VІІ). Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. На думку позивача, належним способом захисту його прав є застосування норм частини третьої статті 152 Конституції України та стягнення на його користь матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої частини заробітної плати у період з 01.07.2015 по 24.09.2019, а саме: посадового окладу та набавки за вислугу років, завданої дією положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону №1697-VII, а розмір заробітної плати визначався із урахуванням постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (Постанова №505), яка застосовувалась із урахуванням пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України. При цьому, звернуто увагу, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Таку ж норму містить стаття 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Дудіну С.О.
Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 (суддя Дудін С.О.) закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2024 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.
Справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду та після відповідної її реєстрації в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Скрипку І.М.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2024 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
27.05.2024 від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка зареєстрована в суді 28.05.2024, в якій викладено позовні вимоги в наступній редакції:
- стягнути з Держави Україна в особі Київської міської прокуратури (код 02910019) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у вигляді недоплаченої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», та надбавки за вислугу років, завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 25 березня 2020 року в сумі 964997,95 грн (дев`ятсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто сім гривень 95 копійок);
- визнати протиправними дії Держави Україна в особі Київської міської прокуратури (код 02910019) щодо нарахування і виплати прокурору ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати в меншому розмірі, за встановлений частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», на підставі положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що 26.03.2020 були визнані неконституційними;
- стягнути з Держави Україна в особі Київської міської прокуратури (код 02910019) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у вигляді недоплаченої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», та надбавки за вислугу років, завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 26 березня 2020 року по 22 березня 2021 року в сумі 287 986,80 грн (двісті вісімдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень 80 копійок).
Ухвалою від 29.11.2024 заяву про збільшення розміру позовних вимог - повернуто без розгляду.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Як вбачається із записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 25.06.2002, ОСОБА_1 працював на наступних посадах: 14.06.2010 призначений стажистом на вакантну посаду помічника прокурора Печерського району м. Києва; 08.02.2011 прийняв присягу працівника прокуратури; 05.07.2011 переведений старшим слідчим прокуратури Печерського району м. Києва; 05.02.2013 переведений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури м. Києва; 18.07.2013 переведений старшим прокурором відділу наглядової діяльності при проведенні досудового розслідування в органах прокуратури Слідчого управління прокуратури м. Києва; 10.10.2013 у зв`язку зі зміною у структурі призначений старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва; 23.06.2014 переведений заступником прокурора Голосіївського району м. Києва.
15.12.2015 у зв`язку із успішним проходженням тестуванням, передбаченого підпунктом 1 пункту 5 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», позивач призначений прокурором Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва.
Наказом виконувача обов`язків керівника Київської міської прокуратури №824к від 22.03.2021 ОСОБА_1 звільнений з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №6 міста Києва та органів прокуратури, у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII з 22.03.2021.
У період з 01.07.2015 по 24.09.2019 заробітна плата позивачу виплачувалася відповідно до статті 81 Закону №1697-VII, з урахуванням змін до пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення», внесених Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» №79-VIII від 28.12.2014.
Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). 
Позивач, вважаючи, що має право на відшкодування матеріальної шкоди, у зв`язку з визнанням неконституційною зазначеної правової норми, звернувся до суду із цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон №1697-VII.
За змістом частини другої статті 15 Закону №1697-VІІ прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Статтею 16 Закону №1697-VІІ визначені гарантії незалежності прокурора, однією з яких є належне матеріальне, соціальне та пенсійне забезпечення прокурора.
Згідно частини другої статті 81 Закону №1697-VІІ в редакції Закону України від 02.07.2015 №578-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» (Закон №578-VIII), заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Положеннями частин третьої та четвертої статті 81 Закону №1697-VII (у первинній редакції) передбачалося, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.
Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину третю статті 81 Закону №1697-VII викладено у такій редакції: «посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».
25.09.2019 набрав чинності Закон №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим внесено ряд змін до Закону №1697-VII, у тому числі до статті 81.
За приписами частин третьої та четвертої статті 81 Закону №1697-VII (у редакції Закону №113-ІХ) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.
Положеннями частини п`ятої статті 81 Закону №1697-VII встановлено розміри посадових окладів прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах.
За правилами частини сьомої статті 81 Закону №1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується КМУ.
Частиною дев`ятою статті 81 Закону №1697-VII унормовано, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон №79-VIII, яким внесено зміни до пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та установлено, що, зокрема, стаття 81 Закону № 1697-VII застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За нормами пункту 9 «Прикінцеві положення» Закону №80-VIII норми і положення, зокрема, статті 81 Закону №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Аналогічні положення закріплені у пункті 11 «Прикінцеві положення» Закону України від 25.12.2015 №928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік».
На виконання положень пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 30.09.2015 №763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505» вніс зміни до постанови № 505, якими затвердив нові схеми посадових окладів працівників прокуратур.
Конституційний Суд України Рішенням від 26.03.2020 №6-р/2020 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частинами першою та другою статті 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічні за змістом положення містяться в частині першій статті 91 Закону України №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (Закон №2136-VIII).
Порядок виконання рішень та висновків Конституційного Суду України регламентовано положеннями статті 97 Закону №2136-VIII, відповідно до частини першої якої Конституційний Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Керуючись зазначеними нормами Закону №2136-VIII, Конституційний Суд України в Рішенні від 26.03.2020 №6-р/2020 встановив, що норма Бюджетного кодексу України, яка була визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно із частиною третьою статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу наявності/відсутності у позивача права на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок застосування акта, а саме: окремим положенням пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Стверджуване позивачем заподіяння матеріальної шкоди обумовлено тим, що під час перебування на посаді прокурора його посадовий оклад в період дії пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України при нарахуванні заробітної плати визначався у розмірі, встановленому постановою Уряду, а не статтею 81 Закону №1697-VІІ.
Суд зазначає, що ця справа є аналогічною справі №160/6949/20, у якій Об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду від 24.02.2026 сформовано висновок, відмінний від того, який викладений у постановах від 19.03.2020 у справі №806/3314/17 та від 09.09.2020 у справі №807/1171/16.
У цій постанові Об`єднана палата з урахуванням конституційних гарантій судового захисту, принципу верховенства права, зважаючи на приписи частини четвертої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, констатувала, що суд не може відмовити в задоволенні позову з підстав відсутності, неповноти чи неузгодженості законодавчого регулювання спірних правовідносин і зобов`язаний вирішити спір по суті, забезпечивши ефективний захист порушених прав особи.
З-поміж іншого, Об`єднана палата зауважила, що в Україні дійсно відсутні конкретні нормативні механізми відшкодування такої шкоди, у зв`язку з чим можна стверджувати, що інститут позасудового, добровільного відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів влади, в Україні не працює, у зв`язку із чим з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень можливе ініціювання заінтересованими особами відшкодування шкоди (матеріальної та/або моральної) в судовому порядку.
У контексті спірних відносин та їх нормативного регулювання Об`єднана палата констатувала, що з 01 січня 2015 року було обмежено розмір посадових окладів працівників прокуратури, у зв`язку із дією пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, який згодом було визнано неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020.
Визнання зазначеного положення Бюджетного кодексу України таким, що не відповідає Конституції України, засвідчило його невідповідність конституційним гарантіям належного матеріального забезпечення прокурорів як складової їх незалежності та зумовило виникнення у осіб, до яких воно застосовувалося, права на оцінку наслідків такого регулювання з точки зору наявності шкоди, завданої актом, що був визнаний неконституційним, та на її відшкодування (за умови встановлення факту її завдання внаслідок дії неконституційного акта) і за відсутності закону, який установлює порядок такої компенсації, оскільки держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію, в іншому випадку всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
У підсумку, за результатами перегляду справи №160/6949/20, Об`єднана палата сформулювала такі правові висновки:
1) відсутність спеціального закону не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, поданого на підставі частини третьої статті 152 Конституції України про відшкодування шкоди, завданої неконституційним актом, оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії і не допускають звуження змісту та обсягу конституційних прав особи внаслідок бездіяльності законодавця;
2) належне матеріальне забезпечення прокурорів є однією із законодавчо закріплених гарантій їх незалежності, визначених статтею 16 Закону №1697-VII, а застосування неконституційної норми, якою було звужено зміст цієї гарантії, може бути підставою для виникнення у прокурорів (як діючих, так і колишніх) права на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дією положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, за умови встановлення в судовому порядку факту завдання такої шкоди;
3) належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, завданої прокурору зазначеним неконституційним актом, є відповідний орган прокуратури, який здійснював нарахування та виплату заробітної плати і діями якого фактично було заподіяно таку шкоду, тоді як залучення Державної казначейської служби України не є необхідним, оскільки вона не є суб`єктом, який порушив права такого працівника прокуратури.
Застосовуючи наведені правові висновки Об`єднаної палати до обставин цієї справи, суд констатує, що позивач, як колишній прокурор, посадовий оклад якого в період дії пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України при нарахуванні заробітної плати визначався у розмірі меншому, ніж передбачено частиною третьою статті 81 Закону №1697-VII, має право ініціювати перед судом питання про відшкодування шкоди на підставі частини третьої статті 152 Конституції України, зокрема, матеріальної, та, відповідно, на відшкодування такої шкоди за умови встановлення факту її завдання за результатом оцінки судом наслідків такого неконституційного регулювання.
Вказане узгоджується і з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 09.04.2026 (справа №520/4204/21) та від 17.03.2026 (справа №540/2487/21).
Як вже було зазначено, відповідно до частини другої статті 81 Закону №1697-VІІ (в редакції Закону № 578-VIII) заробітна плата прокурора складається не лише з посадового окладу, а й з премій та надбавок, зокрема за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
У постанові від 17.03.2026 у справі №540/2487/21 Верховний Суд вказав на необхідність при визначенні матеріальної шкоди встановити фактичний розмір додаткових видів грошового забезпечення, які отримував позивач у спірний період, зокрема, з`ясувати, які саме надбавки, доплати та премії були встановлені позивачеві протягом вказаного у позові періоду, у яких розмірах вони виплачувалися, а також визначити різницю між сумою фактично отриманої заробітної плати та тією сумою, яка підлягала б нарахуванню відповідно до вимог статті 81 Закону №1697-VII за відповідний період.
Однак, як слідує зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути матеріальну шкоди у вигляді лише недоплачених посадового окладу та надбавки за вислугу років. При цьому, суд не знаходить обґрунтованих підстав для виходу за межі позовних вимог. 
Так, згідно детального розрахунку, наведеного позивачем, розмір матеріальної шкоди складає 808620,14 грн, який приймається судом з огляду на те, що відповідачем не надано власного розрахунку розміру шкоди та не наведено жодних спростувань розрахунку, здійсненому в позовній заві. 
На підставі викладеного вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл витрат по сплаті судового збору не проводиться.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з Держави Україна в особі Київської міської прокуратури (код ЄДРПОУ: 02910019; місцезнаходження: 03150, вул. Предславинська, 45/9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у вигляді недоплаченої частини заробітної плати, а саме - посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», та надбавки за вислугу років, завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 у сумі 808620,14 (вісімсот вісім тисяч шістсот двадцять гривень 14 копійок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.