Справа № 183/3480/25
№ 2/183/1902/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року місто Самар Дніпропетровської області
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участі секретаря судового засідання Чабаненка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРПОШТА», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «ГАРДІАН», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, 
за участю:  представника позивача - адвоката Хачатурової І.О.,
представника АТ «УКРПОШТА» - Бондаренко Г.В.,
представника ТДВ «СК «ГАРДІАН» - Поліщук О.Г., суд -

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з означеним позовом, який в подальшому уточнив та у якому просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 95559,45 грн, витрати на проведення авто товарознавчої експертизи у розмірі 6000 грн, моральної шкоди в розмірі 20000 грн, а також витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 15.04.2024, о 18.10 годині, в Дніпропетровській області, Новомосковський район, по автодорозі М30 в районі 991 км, водій ОСОБА_2 , працюючий в АТ «УКРПОШТА», керуючи транспортним засобом VD CV CBF 001 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався попереду під моїм керуванням, чим порушив п. 13.1, п.1.3, п.1.5 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 , який мені належить зазнав механічних пошкоджень. Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року у справі № 183/4201/24 в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 10.06.2024 року. Власником автомобіля-винуватця ДТП є AT «УКРПОШТА». Як встановлено під час дорожньо-транспортної пригоди та підтверджується матеріалами адміністративної справи, договір страхування цивільно-правової відповідальності власником автомобіля не укладався. Згідно з висновком експертного дослідження вартість матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля відновлювального ремонту автомобіля DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 пошкодженого внаслідок ДТП, становить 95550,45 грн. Витрати на виконання автотоварознавчого дослідження склали 6000,00 грн. До цього часу позивачу не відшкодовано збитки, автомобіль знаходиться у невідремонтованому стані, він позбавлений свого законного права і можливості користуватись транспортним засобом, який належить йому на праві власності. Це спричиняє йому душевні страждання. У зв`язку з цим, враховуючи наявність психологічно-травмуючого фактору (неправомірної бездіяльності відповідача та співвідповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди оцінює у 20000 грн. Після звернення до суду встановлено, що відповідачем укладено Договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ТДВ «Страхова Компанія «Гардіан», поліс ОСЦПВВНТЗ: ЕР-217692548, термін дії з 15.11.2023 по 14,11.2024. Ліміт відповідальності -160000 грн. Враховуючи наведене, а також вимог ст..ст. 15, 23, 543, 544, 1172, 1187, 1188 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить суд стягнути солідарно з АТ «УКРПОШТА» та ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 95500 грн, витрати на виконання автотоварознавчого дослідження у розмірі 6000,00 грн, моральну шкоду у розмірі 20000 грн, а також суму, витрачену на сплату судового збору.

Відповідачем АТ «УКРПОШТА» поданий відзив на позовну заяву, який в подальшому був уточнений, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ДТП сталася 15.04.2025 року о 18:10 за участі автомобіля CV.CBF.001, номерний знак НОМЕР_4 , який належить АТ «Укрпошта» та яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля DAEWOO Lanos, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував Позивач. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватцем ДТП у судовому порядку визнано ОСОБА_2 . Згідно з висновком експертного дослідження вартість матеріальних збитків, нанесених Позивачу, становить 95550, 45 грн. 
АТ «УКРПОШТА» укладено Договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан», Поліс ОСЦПВВНТЗ: ЕР-217692548, термін дії з 15.11.2023 по 14.11.2024. Ліміт відповідальності - 160000,00 грн. Таким чином, вартість матеріальних збитків, нанесених Позивачу, повністю охоплюється розміром страхового відшкодування, передбаченого Полісом ОСЦПВВНТЗ: ЕР-217692548, оформленого на підставі Договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між АТ «Укрпошта» ТДВ «Страхова Компанія «Гардіан». 
Відповідач, керуючись ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 18.04.2024 о 15:11 год. направив до ТДВ «СК «Гардіан» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за № 1.15.007.103.-10366-24 від 17.04.2024 року. Проте, Позивач, згідно листа СК «Гардіан» від 07.05.2025 за № 07/05/25/4, не звернувся до страхової компанії для відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП. 18.10.2024 року Позивач звернувся до експерта-товарознавця для отримання експертного висновку. 
Закон № 1961-IV, а саме підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37, пункт 331.1статті 331 Закону передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП - постанова ВП ВС від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17. 
Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, Позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди внаслідок пошкодження його транспортного засобу, не зазначено та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків внаслідок таких дій для Позивача, в тому числі у вигляді моральної шкоди. Також позивач не довів, які саме душевні страждання він зазнав і в чому вони проявились. Не доведено і те, що внаслідок дій відповідача, у позивача відбулись вимушені зміни у його життєвих чи виробничих стосунках, їх тяжкість, а також розмір моральної шкоди 20 000 грн. Окрім того, саме Позивач не виконав усі необхідні дії, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не звернувся з заявою до страхової компанії чи Відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, не надав доступ до транспортного засобу для проведення експертизи безкоштовної для Позивача. Отже, при обранні власної активної добросовісної поведінки Позивач міг би вчасно і в повному обсязі отримати спірне відшкодування, уникнувши додаткових матеріальних витрат та втрат немайнового характеру. З огляду на зазначене Відповідач вважає, що Позивач не довів спричинення йому моральної шкоди, не обґрунтував достатніми доказами заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Також Відповідач вважає за необхідне зауважити, що якби Позивач добросовісно та вчасно звернувся до ТДВ «СК «Гардіан», він отримав би висновок експерта страхової компанії про розмір матеріального збитку у результаті спірного ДТП, що позбавило б Позивача від додаткових витрат на експерта-автотоварознавця, а тому, за відсутності в даному випадку вини Відповідача, не підлягає задоволенню і вимога Позивача про стягнення з АТ «Укрпошта» витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди просить відмовити.

Відповідачем ТДВ «СК «ГАРДІАН» відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні вимог позивача до страхової компанії, в обґрунтування відзиву зазначає, наступне:
Обставини, що визнаються Співвідповідачем Співвідповідач підтверджує факт укладення договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N? ЕP-217692548, на умовах якого була застрахована цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка правомірно володіє ТЗ «VD CV.CBF.001», д.н.з. НОМЕР_4 . Страхова сума за вказаним полісом, за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн., франшиза - відсутня. Зауважує, що 01.01.2025р. Закон України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон N?1961-IV) втратив чинність, у зв?язку із набранням чинності Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон N?3720-IX). Відповідно до абз. першого пункту 6 розділу VI Закону N?3720-IX, - договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Відповідно до абз. шостого пункту 6 розділу VI Закону N?3720-IX, - дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов?язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N? 1, ст. 1 із наступними змінами). Враховуючи, що договір N? EP-217692548 було укладено у 2023р., спірні правовідносини регулюються саме Законом N? 1961-IV. 
Заперечення щодо заявлених вимог: 18.04.2024р. надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від Страхувальника, з якого стало відомо, що 15.04.2024р. відбулось ДТП в Дніпропетровській обл. по автодорозі М30 в районі 991 км. за участю забезпеченого ТЗ «VD CV.CBF.001», д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 та ТЗ. «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. 26.03.2026р. Позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій Позивач просить стягнути страхове відшкодування з Співвідповідача, з чим Співвідповідач не погоджується з огляду на наступне. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов?язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов?язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону N?1961-IV, - для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Отже, Закон N? 1961-IV, передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов?язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. Отже, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов?язань не є безумовним, а пов?язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова ВП ВС від 05 червня 2018 року у справі N 910/7449/17). Проте, Позивач не звертався до ТДВ «СК «Гардіан» ні із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду ні із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п.37.1.4. ст. 37 Закону N?1961-IV, - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Враховуючи, що заяву про страхове відшкодування не було подано Позивачем протягом одного року з моменту ДТП (15.04.2024р.) та Позивач не довів, що ним здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, підстави для стягнення із Співвідповідача страхового відшкодування відсутні. Правовий висновок щодо законності відмови страховика у виплаті страхового відшкодування у разі пропуску потерпілим річного строку на подання заяви про страхове відшкодування на підставі п.37.1.4. ст. 37 Закону N?1961-IV викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 р. за результатом перегляду справи N? 147/66/17: «157. Разом з тим суди встановили, що позивач з позовом до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку та з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика також не звертався. 158. Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову немає.».
Відтак, Позивач не звертався до Співвідповідача із заявою про страхове відшкодування, в межах річного строку, передбаченого Законом N?1961-IV. Отже, враховуючи приписи п.37.1.4. ст. 37 Закону N?1961-IV, вищенаведений правовий висновок ВП ВС щодо застосування вказаної норми права, та ту безспірну обставину, що Позивачем було пропущено річний строк на подання заяви про страхове відшкодування, вимоги, заявлені до Співвідповідача є незаконними, необгрунтованими, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.
Заперечення щодо моральної шкоди. Окрім іншого, Позивач просить стягнути солідарно з Відповідача та Співвідповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Співвідповідач з цією вимогою не погоджується з оглядну на її цілковиту безпідставність та незаконність. Відповідно до п.2.1. ст. 2 Закону N?1961-IV, - відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України. Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 26-1 Закону N?1961-IV, - страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров?я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров?ю. 
Відтак, спеціальним Закону N?1961-IV, який регулює відносини між сторонами, передбачено що страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду лише в тому випадку, коли він зазнав ушкодження здоров?я внаслідок ДТП. У даному випадку Позивач таких ушкоджень не отримав, що свідчить про відсутність правових підстав для сплати йому моральної шкоди згідно Закону N?1961-IV.
Заперечення щодо солідарного стягнення страхового відшкодування: Необхідно також наголосити, що Позивач просить стягнути все солідарно із Відповідача та Співвідповідача, що не відповідає приписам чинного законодавства України. Відповідно до ст. 541 ЦК України, - солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ст. 543 ЦК України, - у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов?язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов?язаними доти, доки їхній обов?язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов?язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов?язок решти солідарних боржників перед кредитором. Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду дійсної справи, не передбачає солідарного обов?язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Поряд з тим, між страхувальником - Відповідачем та Співвідповідачем наявні лише договірні відносини за полісом N? EP-217692548, умовами якого не передбачена солідарна відповідальність. Водночас, інші договірні відносин між відповідачами відсутні, що також виключає можливість солідарного обов?язку.

Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 12 березня 2026 року за клопотанням представника позивача було залучено у якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», зобов`язано позивача подати відповідний позов з відомості щодо направлення його копій учасникам судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні у повному обсязі підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та пояснив, що 15 квітня 2024 року о 18-10 годині на автодорозі М30 в районі 991 Новомосковського району Дніпропетровської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля VD CV CBF 001 державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , який належав АТ «УКРПОШТА» та автомобілем DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду від 28 травня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювальних робіт склала 95550,45 грн. ОСОБА_2 пообіцяв позивачеві, що він відшкодує завдану ним шкоду, однак шкода не відшкодована. Під час ДТП позивачу було повідомлено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2 належить АТ «УКРПОШТА», де останній працює водієм, цивільно-правова відповідальність власником автомобіля не застрахована. ОСОБА_1 звертався до власника автомобіля із заявою про відшкодування завданих збитків, однак збитки не були відшкодовані і власником автомобіля. З метою визначення розміру шкоди, завданої вищезазначеною ДТП - позивач звернувся до експерта, за висновком якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 95550,45 грн; вартість проведення експертизи склала 6000 грн. Після звернення позивача до суду з позовом йому стало відомо, що цивільно-правова відповідальність була застрахована АТ «УКРПОШТА», через що він також звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія також не виплатила йому суму збитків, повідомивши про те, що ними поданий відзив на позовну заяву до суду а також повідомлено, що подана позивачем заява не відповідає за своєю формою заяві, яка розміщена на сайті страхової компанії. Таким чином, після 15 квітня 2024 року позивач не має можливості користуватися своїм майном - автомобілем, через те що кошти, що необхідні для його відновлення до сьогодні не відшкодовані а ні водієм, а ні власником автомобіля а ні страховою компанією, через що позивач отримав моральні страждання, які виразились в тому, що внаслідок пошкодження автомобіля, який зазнав серйозних пошкоджень, відбулось його знецінення, що призвело до того, що позивач не міг користуватися ним, додавати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатися до спеціаліста для встановлення розміру матеріальної шкоди, до суду - все це призвело до душевних страждань, погіршення самопочуття та здоров`я. Моральну шкоду оцінює у розмірі 20000 грн. Окремо звертає увагу на те, що питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалася здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відповідач AT «УКРПОШТА», та співвідповідач ТДВ «Страхова Компанія «Гардіан» уклали Договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ця обставина є підставою для солідарної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП на користь позивача.

Представник відповідача АТ «УКРПОШТА» у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначивши, що ДТП сталася 15.04.2025 року о 18:10 за участі автомобіля CV.CBF.001, номерний знак НОМЕР_4 , який належить АТ «Укрпошта» та яким керував ОСОБА_2 (працівник підприємства - водій), та автомобіля DAEWOO Lanos, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував Позивач. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватцем ДТП у судовому порядку визнано ОСОБА_2 . Згідно з висновком експертного дослідження вартість матеріальних збитків, нанесених Позивачу, становить 95550, 45 грн. АТ «УКРПОШТА» укладено Договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан», Поліс ОСЦПВВНТЗ: ЕР-217692548, термін дії з 15.11.2023 по 14.11.2024. Ліміт відповідальності - 160000,00 грн. Таким чином, вартість матеріальних збитків, нанесених Позивачу, повністю охоплюється розміром страхового відшкодування, передбаченого Полісом ОСЦПВВНТЗ: ЕР-217692548, оформленого на підставі Договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між АТ «Укрпошта» ТДВ «Страхова Компанія «Гардіан». Відповідач 18.04.2024 направив до ТДВ «СК «Гардіан» повідомлення про ДТП за № 1.15.007.103.-10366-24 від 17.04.2024 року. Позивач, згідно листа СК «Гардіан» від 07.05.2025 за № 07/05/25/4, не звернувся до страхової компанії для відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП. Через те, що Позивач не виконав усі необхідні дії, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не звернувся з заявою до страхової компанії чи Відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, не надав доступ до транспортного засобу для проведення експертизи безкоштовної для Позивача. Отже, при обранні власної активної добросовісної поведінки Позивач міг би вчасно і в повному обсязі отримати спірне відшкодування, уникнувши додаткових матеріальних витрат та втрат немайнового характеру. З огляду на зазначене вважає, що Позивач не довів спричинення йому моральної шкоди, не обґрунтував достатніми доказами заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі. Також Відповідач вважає за необхідне зауважити, що якби Позивач добросовісно та вчасно звернувся до ТДВ «СК «Гардіан», він отримав би висновок експерта страхової компанії про розмір матеріального збитку у результаті спірного ДТП, що позбавило б Позивача від додаткових витрат на експерта-автотоварознавця, а тому, за відсутності в даному випадку вини Відповідача, не підлягає задоволенню і вимога Позивача про стягнення з АТ «Укрпошта» витрат на проведення автотоварознавчої експертизи. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ТДВ СК «ГАРДІАН» у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Також зазначивши, щодо надання інформації про прийняте ТДВ «СК «ГАРДІАН» рішення про виплату (відмову у виплаті) страхового відшкодування, зазначив, що відповідно до п. 33.1.4. ст. 33.1. Закону №1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. 18.04.2024р. надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від АТ «Укрпошта» з якого стало відомо, що 15.04.2024р. відбулось ДТП в Дніпропетровській обл. по автодорозі М30 в районі 991 км. за участю забезпеченого ТЗ «VD CV.CBF.001», д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2 та ТЗ «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до п. 33-1.1. Закону №1961-IV, Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-IV, - для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У разі визнання СК вимог заявника обґрунтованими - страховик зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Отже, Закон № 1961-IV, передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. Отже, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова ВП ВС від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17). Відповідно до п.37.1.4. ст. 37 Закону №1961-IV, - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування, передбаченим Закону №1961-IV, та не звертався до ТДВ «СК «Гардіан» ні із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду ні із заявою про виплату страхового відшкодування Відповідно, оскільки Позивач, всупереч вимогам Закону №1961-IV не подавав до ТДВ «СК «ГАРДІАН» Заяву на виплату та документи, необхідні для прийняття страховиком рішення, не надав на огляд свій ТЗ, будь-яке листування з Позивачем відсутнє. 
Щодо звернення Позивача до Співвідповідача 22.03.2026 - 01.04.2026 ТДВ «СК`ГАРДІАН» було отримано лист від ОСОБА_3 , у якому він вказував, що у межах підготовчих дій подання уточненого позову просить повідомити про готовність позасудового врегулювання спору. На дату отримання листа, Позивачем вже було подано до суду уточнену позовну заяву. Враховуючи вищезазначене, Співвідповідач у листі за вих. № 16/04/26/3 від 16.04.2026 повідомив Позивача про наступне: «Свою правову позицію щодо поданої Вами уточненої позовної заяви ТДВ «СК «Гардіан» надало у відзиві, який Вам було направлено 16.04.2026 рекомендованим листом засобами поштового зв`язку «Укрпошта». А тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, заявлених до ТДВ «СК «ГАРДІАН».

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши підстави позову, подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 - належить ОСОБА_1 .
15 квітня 2024 року о 18.10 годині, в Дніпропетровській області, Новомосковський район, по автодорозі М30 в районі 991 км, водій ОСОБА_2 , працюючий в АТ «УКРПОШТА», керуючи транспортним засобом VD CV CBF 001 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався попереду під моїм керуванням, чим порушив п. 13.1, п.1.3, п.1.5 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 , який належить поизвачу зазнав механічних пошкоджень. Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року у справі № 183/4201/24 в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 10.06.2024 року. 
Власником автомобіля VD CV CBF 001 д.н.з. НОМЕР_1 - відповідно до відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Дніпроптеровській та Запорізькій областях є AT «УКРПОШТА». 
Відповідно до відомостей наданих АТ «УКРПОШТА» - ОСОБА_2 є працівником АТ «УКРПОШТА» на посаді - водій.
Станом на 15 квітня 2024 року цивільно-правова відповідальність транспортного засобу VD CV CBF 001 д.н.з. НОМЕР_1 у встановленому законодавством порядку акціонерне товариством «УКРПОШТА» за Договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована, шляхом укладення відповідного договору з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан», Поліс ОСЦПВВНТЗ: ЕР-217692548, термін дії з 15.11.2023 по 14.11.2024. Ліміт відповідальності - 160000,00 грн.
Згідно з висновком експертного дослідження № 10024 від 18.10.2024 року вартість матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля відновлювального ремонту автомобіля DAEWOO LANOS TF69C д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 15.04.2024 року - становить 95550,45 грн. Висновок складений експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 , який відповідно до реєстру атестованих судових експертів за посиланням https://rase.minjust.gov.ua/page/433 значиться під № 6482.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна позивача внаслідок ДТП. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України.
У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18).
За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.
Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).
Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
Передбачений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним. Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.
Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.
Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.
Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.
Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.
Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.
З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) суд приходить до висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.
У судовому засіданні встановлено, що позивач не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування, передбаченим Закону №1961-IV, та не звертався до ТДВ «СК «Гардіан» ні із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а ні з заявою про виплату страхового відшкодування
Судом встановлено, що позивач з позовом до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку та з відповідною заявою в позасудовому порядку у встановлений річний строк до страховика також не звертався.
Звертаючись до суду з позовом до власника джерела підвищеної небезпеки та страхової компанії, позивач посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, однак такі доводи нічим не підтверджені. Натомість у судовому засіданні встановлено, що позивачем не було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому вимоги до страховика поза встановленим річним строком необґрунтовані позивачем
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду.
Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що вимоги позивача щодо стягнення з АТ «УКРПОШТА» матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП 15.04.2024 року в розмірі 95559,45 грн - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тому як річний строк звернення до страхової компанії позивачем пропущений, поважності причин пропущення такого строку не доведено.
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що 15 квітня 2024 року автомобіль позивача був пошкоджений також іншим транспортним засобом, тому як з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та дослідження наданого позивачем, вбачається, що автомобіля позивача були спричинені механічні пошкодження лише від дії транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 .

В той же час вимоги позивача щодо стягнення витрат на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 6000 грн, не підтверджені відповідними доказами (оплати таких витрат), а тому у задоволенні таких вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Підставою для відшкодування особі як майнової, так і моральної шкоди є факт завдання такої шкоди внаслідок порушення прав цієї особи.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Враховуючи встановлену провину водія АТ «УКРПОШТА» - ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, він дуже нервував що призвело до погіршення його самопочуття та здоров`я. Тому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу у розмірі 3000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, розмір яких підтверджений доказами, доданими до позовної заяви, підлягають відшкодуванню відповідачем. Враховуючи сплату позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору, часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «УКРПОШТА» на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1138,53 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРПОШТА», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «ГАРДІАН», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «УКРПОШТА» на користь ОСОБА_1 в розмірі 95559 (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 45 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з Акціонерного товариства «УКРПОШТА» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1138,53 (одна тисяча сто тридцять вісім) гривень 53 копійки. 
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса електронної пошти: відсутня).
Відповідач: Акціонерне товариство «УКРПОШТА» (код ЄДРПОУ 21560045, адреса місцезнаходження: вул. Хрещатик, будинок 22, м. Київ, 01001, електронна пошта: ukrposhta@ukrposhta.ua).
Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» «ГАРДІАН» (ЄДРПОУ 35417298, адреса місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 96, м. Київ, 01032, електронна пошта: office@grdn.com.ua).
Третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса електронної пошти: невідома).

Суддя         І.Г.Дубовенко