ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/19657/23
адміністративне провадження № К/990/18255/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Васильєвої І.А., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 520/19657/23
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТА РІСЬОЧ» до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТА РІСЬОЧ» на рішення Харківського окружного адміністративного суду (суддя 1-ї інстанції В. В. Рубан) від 21 грудня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: В. В. Катунов, І. М. Ральченко, І. С. Чалий) від 09 квітня 2024 року по справі № 520/19657/23
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕТА РІСЬОЧ» (далі - ТОВ «БЕТА РІСЬОЧ», Товариство, позивач, скаржник) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), в якому позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив скасувати податкові повідомлення-рішення:
- від 24 травня 2023 року № 004883/0701, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств у розмірі 245 385 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України); пунктів 5, 6, 7, 10, 11 П(С)БУ 16 «Витрати»;
- від 24 травня 2023 року № 004884/0701, яким Товариству зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на 2 666 058,00 гривень;
- від 24 травня 2023 року № 004891/0701, яким до ТОВ «БЕТА РІСЬОЧ» застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платник податку у вигляді з/п на суму 1 020,00 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 176.2 «б» статті 176 ПК України;
- від 09 серпня 2023 року № 008298/0701 за платежем податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) у розмірі 617 539 гривень.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначено що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 29 березня 2023 року № 2282/09-19-07-01/44238655, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень щодо взаємовідносин з контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Копартнерс», Hitzone Game LTD (Ізраїль), Polypain studio incorporation (Канада) є безпідставними, оскільки зазначені господарські операції мали реальний характер, підтверджуються належним чином оформленими первинними та іншими документами бухгалтерського і податкового обліку. Придбані послуги були використані Товариством у межах господарської діяльності, що також підтверджується відповідними первинним документами. Отже позивач вважає, що оскаржувані рішення відповідача є протиправними та таким, що прийняті всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року, адміністративний позов Товариства залишено без задоволення.
4. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачем 09 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надіслано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій Товариство просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 520/19657/23 та ухвалити нове рішення, яким скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення. 
5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутіна І. В., Шишов О. О.
6. Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
7. Через систему «Електронний суд» 07 червня 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, просить касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року без змін.
8. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у порядку письмового провадження.
9. 30 липня 2026 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 972 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави ухваленням зборами суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді рішення від 20 лютого 2026 року № 11 "Про визначення Персонального складу судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду" та введенням до складу судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян судді Дашутіна І. В., який перебуває у складі колегії суддів, що унеможливлює його участь у розгляді справи.
10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І.А., Шишов О. О.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «БЕТА РІСЬОЧ» є юридичною особою, зареєстроване 12 квітня 2021 року (код ЄРДПОУ 44238655). Товариство взято на податковий облік 13 квітня 2021 року Головним управлінням ДПС у Харківській області (Шевченківський район м. Харкова). Стан платника податків - триває процедура припинення, прийнято рішення про припинення, розпочато ліквідаційну процедуру (рішення учасника ТОВ "БЕТА РІСЬОЧ" №6 від 31 грудня 2022 року). СТАНОМ НА МОМЕНТ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ В ЄДР ВІДСУТНЯ БУДЬ-ЯКА ІНФОРМАЦІЯ ЩОДО ЛІКВІДАЦІЇ ЦЬОГО ПІДПРИЄМСТВА. В ЧЕРВНІ 2023 РОКУ СТАТУС ПЛАТНИКА ЗМІНИВСЯ З «В СТАНІ ПРИПИНЕННЯ» НА «ЗАРЕЄСТРОВАНО».
12. Основною метою діяльності компанії дослідження кон`юнктури ринку комп`ютерних ігор, створення комп`ютерних ігор. Відповідно до кваліфікованих видів діяльності, ТОВ «БЕТА РІСЬОЧ» зареєстровано резидентом ДІЯ СІТІ на підставі Наказу Міністерства цифрової трансформації України «Про набуття статусу резидента Дія Сіті» № 49 від 01 квітня 2022 року.
13. Головним управлінням ДПС в Івано-Франківської області відповідно до наказу № 436-п від 13 березня 2023, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бета Рісьоч» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 12 квітня 2021 року по 28 лютого 2023 року, за результатами якої складено акт від 29 березня 2023 року № 2282/09-19-07-01/44238655, яким встановлено порушення ТОВ «Бета Рісьоч»:
- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пунктів 5, 6, 7, 10, 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 196 308 гривень, в тому числі за 2022 рік - в сумі 196 308 гривень, та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 2 666 058 гривень, в тому числі за 2022 рік - в сумі 2 666 058 гривень;
- пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183, пункту 185.1 статті 185, статті 186, пункту 187.1 статті 187, статті 208 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який сплачується до державного бюджету, на загальну суму 3 755 951 гривень в тому числі: за червень 2021 року - в сумі 117 076,78 гривень, за липень 2021 року - в сумі 36 565,91 гривень, за серпень 2021 року - в сумі 50 765,59 гривень, за вересень 2021 року - в сумі 31 359,68 гривень, за жовтень 2021 року - в сумі 73 004,52 гривень, за листопад 2021 року - в сумі 73 913,01 гривень, за грудень 2021 року - в сумі 54 338,11 гривень, за січень 2022 року - в сумі 57 007,60 гривень, за травень 2022 року - в сумі 409 569 гривень, за червень 2022 року - в сумі 409 569 гривень, за липень 2022 року - в сумі 409 569 гривень, за серпень 2022 року - в сумі 409 569 гривень, за вересень 2022 року - в сумі 453 451 гривень, за жовтень 2022 року - в сумі 511 960 гривень, за листопад 2022 року в сумі 511 960 гривень, за грудень 2022 року - в сумі 146 274 гривень;
- пункту 46.1 статті 46, пункту 203.1 статті 203 ПК України, в результаті чого не подано до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість за травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року;
- пункту 120-1.2 статті 120-1, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України в результаті чого не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні по операціях із здійснення постачання послуг (робіт) на митній території України обсягом постачання всього сумі 16 309 602 гривень, сума ПДВ 3 261 920 гривень, в тому числі за: травень 2022 - обсягом постачання 2 047 843 гривень, сума ПДВ 409 568,6 гривень, червень 2022 - обсягом постачання 2 047 843 гривень, сума ПДВ 409 568,6 гривень, липень 2022 - обсягом постачання 2 047 843 гривень, сума ПДВ 409 568,6 гривень, серпень 2022 - обсягом постачання 2 047 843 гривень, сума ПДВ 409 568,6 гривень, вересень 2022 - обсягом постачання 2 267 254 гривень, сума ПДВ 453 450,8 гривень, жовтень 2022 - обсягом постачання 2 559 802 гривень, сума ПДВ 511 960,4 гривень, листопад 2022 - обсягом постачання 2 559 802 гривень, сума ПДВ 511 960,4 гривень, грудень 2022 - обсягом постачання 731 372 гривень, сума ПДВ 146 274,4 гривень;
- пункту 176.2 «б» статті 176 ПК України - подання з помилками звітності про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №4 ДФ) за 3 квартал 2022.
14. 24 травня 2023 року на підставі зазначеного акту ГУ ДПС прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 004883/0701, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств у розмірі 245 385 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України; пунктів 5, 6, 7, 10, 11 П(С)БУ 16 «Витрати»;
- № 004884/0701, яким Товариству зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на 2 666 058,00 гривень;
- № 004891/0701, яким до ТОВ «БЕТА РІСЬОЧ» застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платник податку у вигляді з/п на суму 1 020,00 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 176.2 «б» статті 176 ПК України;
- № 004882/0701, яким ТОВ «БЕТА РІСЬОЧ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 4 694 939,00 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183, пункту 185.1 статті 185, статті 186, пункту 187.1 статті 187, статті 208 ПК України;
- № 004886/0701, яким до Товариства застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у сумі 2 720,00 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 46.1 статті 46; пункту 203.1 статті 203 ПК України;
- № 004889/0701, яким до Товариства застосовано штраф у сумі 1 630 960,20 гривень, у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого пунктом 120-1.2 статті 120-1, пунктами 201.1, 201.10 статті 201 ПК України податкових накладних на суму ПДВ 3 261 920,40 гривень.
15. Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до Державної податкової служби України.
16. Рішенням про результати розгляду скарги від 04 серпня 2023 року № 21496/6/99-00-06-01-01-06 Державна податкова служба України частково задовольнила скаргу позивача та скасувала:
- податкові повідомлення-рішення від 24 травня 2023 року № 004889/0701, № 004886/0701;
- податкове повідомлення-рішення від 24 травня 2023 року № 004882/0701 в частині податкових зобов`язань з ПДВ на суму 3 261 920 гривень та застосування штрафних санкцій у розмірі 815 480 гривень, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення № 00483/0701, № 004891/0701, № 004884/0701 залишені без змін.
17. З урахуванням вказаного рішення Державної податкової служби України відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 09 серпня 2023 року № 008298/0701 за платежем податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) у розмірі 617 539 гривень.
18. Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними позивач оскаржив їх до суду.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
19. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що контролюючим органом під час проведення документальної планової виїзної перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, які знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та підстав для їх скасування немає.
20. Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню щодо визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не підтверджено належними первинними документами використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності. Суди зазначили, що надані акти списання, бухгалтерські документи, договори, рахунки, акти виконаних робіт та інші документи не дають можливості встановити фактичний обсяг використаних матеріалів, місце їх застосування та їх зв`язок із конкретними господарськими операціями, а відтак не спростовують висновків контролюючого органу про безпідставне віднесення відповідних сум до складу витрат.
21. Щодо податкових повідомлень-рішень від 24 травня 2023 року № 004883/0701 та № 004884/0701, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами реальність господарських операцій із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «КОПАРТНЕРС». На їхню думку, надані первинні документи не містять достатньої деталізації змісту та обсягу наданих послуг, не дають можливості встановити їх фактичне виконання, економічну доцільність та зв`язок із господарською діяльністю позивача, а також не підтверджують наявності у контрагентів необхідних трудових та матеріальних ресурсів для надання відповідних послуг. За таких обставин суди дійшли висновку про безпідставне формування позивачем витрат, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.
22. Щодо податкового повідомлення-рішення від 09 серпня 2023 року № 008298/0701, суди попередніх інстанцій погодилися з висновками контролюючого органу про те, що позивач, отримуючи від нерезидента POLYPAINT STUDIO INCORPORATION (Канада) послуги, місце постачання яких знаходиться на митній території України, всупереч вимогам статті 208 ПК України не нарахував та не сплатив податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Виходячи з цього, суди визнали правомірним визначення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ податковим повідомленням-рішенням від 09 серпня 2023 року № 008298/0701.
23. Щодо податкового повідомлення-рішення від 24 травня 2023 року № 004891/0701, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем під час подання податкового розрахунку за формою № 4ДФ за ІІІ квартал 2022 року були зазначені недостовірні відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків фізичної особи, що відповідно до вимог статей 51, 63, 176 та 119 ПК України є підставою для застосування штрафних санкцій. З огляду на це суди визнали оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
24. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
25. Підставою касаційного оскарження скаржник визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, а також допустили порушення норм процесуального права під час дослідження та оцінки доказів.
26. На обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження Товариство посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, викладених, зокрема, у справах № 640/8979/21, № 820/4045/16 та № 815/1307/16. На думку скаржника, із наведених правових позицій випливає, що операції з постачання програмної продукції, за умови передачі майнових прав інтелектуальної власності на неї, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
27. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин статтю 208 ПК України, оскільки не встановили правової природи операцій, здійснених між Товариством та компанією POLYPAINT STUDIO INCORPORATION. На його переконання, предметом генеральної угоди було створення та передача компонентів комп`ютерної гри із переходом виключних майнових прав інтелектуальної власності, що свідчить про постачання програмної продукції, операції з якою у спірний період були звільнені від оподаткування ПДВ відповідно до пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX ПК України.
28. На підтвердження зазначених доводів Товариство посилається на умови генеральної угоди від 21 травня 2021 року, акти приймання-передачі виконаних робіт, відповідно до яких нерезидент передав позивачу результати робіт у вигляді компонентів комп`ютерної гри, придатних для використання комп`ютером, а також виключні майнові права на такі результати. На думку скаржника, зазначені компоненти були використані під час створення власної комп`ютерної гри, а тому є програмною продукцією у розумінні пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX ПК України.
29. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що судами не надано оцінки висновку експерта, виконаному на його замовлення завідувачем кафедри комп`ютерної інженерії та програмування Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», відповідно до якого результати робіт, створені POLYPAINT STUDIO INCORPORATION, є компонентами комп`ютерної гри та належать до програмної продукції. У зв`язку із цим Товариство посилається на правові висновки Верховного Суду щодо обов`язку суду всебічно та повно дослідити обставини справи, надати оцінку всім доказам, у тому числі висновку експерта, а також мотивувати причини його прийняття чи відхилення, викладені, зокрема, у справах № 380/23541/21, № 810/2969/18, № 300/1706/19 та № 1340/3914/18.
30. Також скаржник зазначає, що суди, обґрунтовуючи свої висновки, посилалися на порушення вимог ПК України щодо реєстрації платником ПДВ, подання податкової звітності та реєстрації податкових накладних, хоча відповідні податкові повідомлення-рішення були скасовані контролюючим органом за результатами адміністративного оскарження. На думку Товариства, такі обставини свідчать про застосування судами норм права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
31. Узагальнюючи наведені доводи, скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, не застосувавши пункт 26-1 підрозділу 2 розділу XX ПК України та безпідставно застосувавши статтю 208 цього Кодексу, а також допустили порушення норм процесуального права, оскільки не дослідили та не надали належної оцінки доказам, які, на його переконання, мають істотне значення для правильного вирішення спору.
32. Скаржник також оскаржує висновки судів щодо податкових повідомлень-рішень від 24 травня 2023 року № 004883/0701 та № 004884/0701, якими контролюючим органом не визнано витрати за господарськими операціями з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «КОПАРТНЕРС».
33. Основний аргумент касаційної скарги зводиться до того, що суди фактично не визначили, який саме висновок покладено в основу оскаржуваних рішень: про нереальність господарських операцій чи про неналежне документальне підтвердження понесених витрат, що, на думку скаржника, свідчить про необґрунтованість судових рішень.
34. Стосовно взаємовідносин із ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 скаржник зазначає, що вказані контрагенти надавали послуги з пошуку та підбору висококваліфікованих ІТ-фахівців для реалізації проєкту зі створення комп`ютерної гри. На підтвердження реальності таких операцій Товариство посилається на укладені договори, акти приймання-передачі наданих послуг, інформацію про проведені співбесіди, подальше укладення договорів із рекомендованими кандидатами та ретроспективи роботи над вакансіями, які, на його думку, підтверджують зміст фактично наданих послуг. При цьому скаржник наголошує, що податковий орган не довів відсутності можливості зазначених фізичних осіб-підприємців надавати відповідні послуги та не навів нормативного обґрунтування своїх висновків щодо недостатності їх трудових ресурсів.
35. Щодо взаємовідносин із ФОП ОСОБА_3 скаржник зазначає, що предметом договору були інформаційно-консультаційні послуги, пошук потенційних контрагентів та підбір персоналу. На підтвердження виконання договору посилається на акти приймання-передачі послуг та укладені за результатами пошуку гіг-контракти із залученими спеціалістами. При цьому наголошує, що у штаті Товариства був відсутній власний фахівець із рекрутингу, а тому залучення зовнішнього виконавця було обумовлене потребами господарської діяльності. Також скаржник не погоджується з висновком судів про перебування ФОП ОСОБА_3 у трудових відносинах із Товариством, зазначаючи, що гіг-контракт відповідно до спеціального законодавства є цивільно-правовим договором.
36. Стосовно взаємовідносин із ТОВ «КОПАРТНЕРС» скаржник зазначає, що юридичні послуги були необхідні у зв`язку з відсутністю штатного юриста. На підтвердження реальності господарських операцій посилається на договір про надання юридичних послуг, додаток із деталізацією їх змісту та щомісячні акти приймання-передачі, які, на його думку, містять повний опис виконаних робіт і всі обов`язкові реквізити первинного документа. Крім того, Товариство заперечує висновок контролюючого органу щодо відсутності у контрагента працівників, посилаючись на наявні у матеріалах справи форму 4ДФ та накази про прийняття працівників на роботу.
37. Узагальнюючи наведені доводи, скаржник зазначає, що суди не дослідили подані ним первинні документи, не врахували специфіку діяльності ІТ-компанії та особливості залучення висококваліфікованих спеціалістів, без належних доказів погодилися з твердженнями контролюючого органу щодо недостатності ресурсів контрагентів, а також неправильно застосували положення податкового законодавства, законодавства про бухгалтерський облік, Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» та процесуальні норми щодо розподілу обов`язку доказування.
38. Крім того, скаржник оскаржує висновки судів щодо податкового повідомлення-рішення від 24 травня 2023 року № 004891/0701, зазначаючи, що єдиною підставою для застосування штрафних санкцій стало неправильне зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків однієї фізичної особи у податковому розрахунку за формою 4ДФ за ІІІ квартал 2022 року. При цьому Товариство наголошує, що звітність була подана своєчасно, податок правильно нарахований та сплачений, а допущена помилка стосувалася виключно РНОКПП і не призвела ані до зміни платника податку, ані до зміни податкових зобов`язань. З огляду на це скаржник вважає, що передбачені пунктом 119.1 статті 119 ПК України підстави для застосування штрафних санкцій були відсутні.
39. На завершення касатор стверджує, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки письмовим доказам, поклали в основу своїх висновків лише твердження контролюючого органу, неправильно встановили фактичні обставини справи та неправильно застосували норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просить скасувати судові рішення на підставі частин першої та другої статті 351 КАС України.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
40. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
41. Оскільки предметом касаційного перегляду є правильність застосування судами норм податкового законодавства під час вирішення спору щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, Верховний Суд вважає за необхідне насамперед звернутися до правового регулювання спірних правовідносин.
42. Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
43. За змістом підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
44. Відповідно до статей 3, 8 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, ведеться безперервно з дня державної реєстрації підприємства до його ліквідації, а підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, складені під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення господарських операцій у первинних документах покладається на керівника підприємства або іншу уповноважену особу.
45. Положеннями пунктів 5-7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» визначено, що витрати визнаються у бухгалтерському обліку за умови, що вони призводять до зменшення активів або збільшення зобов`язань, можуть бути достовірно оцінені та пов`язані з отриманням доходу відповідного звітного періоду.
46. Отже, формування показників податкового обліку, зокрема витрат при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, можливе лише за умови фактичного здійснення господарських операцій та їх належного документального підтвердження первинними документами, які відображають реальні зміни у майновому стані платника податків.
47. Відповідно до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачанням послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, зокрема передача прав на об`єкти права інтелектуальної власності, інших нематеріальних активів чи надання інших майнових прав щодо таких об`єктів, а також надання послуг, які споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
48. Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
49. Пунктом 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у період з 1 січня 2013 року до 1 січня 2023 року операції з постачання програмної продукції, а також операції з програмною продукцією, плата за які не вважається роялті, звільнялися від оподаткування податком на додану вартість. Для цілей зазначеної норми до програмної продукції, зокрема, належать результати комп`ютерного програмування у вигляді комп`ютерних програм та їх компонентів, а також інші визначені цією нормою об`єкти.
50. Порядок реєстрації особи як платника податку на додану вартість регулюється статтями 180 - 183 Податкового кодексу України та регламентується Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 листопада 2014 року № 1130, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 листопада 2014 № 1456/26233.
51. Для цілей оподаткування податком на додану вартість платниками податку є особи, перелік яких визначено підпунктом 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 розділу І та пунктом 180.1 статті 180 Податкового кодексу України, зокрема юридична особа, створена відповідно до закону у будь-якій організаційно - правовій формі.
52. Статтями 181 та 182 Податкового кодексу України визначено умови для реєстрації особи як платника податку на додану вартість, відповідно до яких реєстрація особи як платника податку на додану вартість може здійснюватись як в обов`язковому порядку, так і за добровільним рішенням особи.
53. Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
54. Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
55. Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
56. Згідно з пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
57. Відповідно до пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
58. Перевіряючи висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 09 серпня 2023 року № 008298/0701, Суд виходить з наступного.
59. Як убачається з доводів касаційної скарги, спір у цій частині виник у зв`язку з визначенням правової природи операцій, здійснених позивачем із компанією POLYPAINT STUDIO INCORPORATION (Канада), та, відповідно, необхідністю вирішення питання щодо застосування до таких операцій положень статті 208 Податкового кодексу України або пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.
60. Верховний Суд зазначає, що правильне вирішення зазначеного спору безпосередньо залежить від встановлення змісту спірних господарських операцій, предмета Генеральної угоди про виконання робіт від 21 травня 2021 року, характеру результату виконаних робіт, обсягу переданих майнових прав, а також з`ясування того, чи можуть результати таких робіт бути віднесені до програмної продукції у розумінні пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.
61. Разом з тим із мотивувальної частини рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що, погодившись із висновками контролюючого органу про отримання позивачем послуг від нерезидента, які підлягають оподаткуванню відповідно до статті 208 Податкового кодексу України, суди фактично погодилися з висновками контролюючого органу, не здійснивши власного аналізу умов укладеного договору, змісту спірних операцій та доказів, поданих сторонами.
62. Зокрема, судами не досліджено умови Генеральної угоди про виконання робіт від 21 травня 2021 року в частині предмета договору, не встановлено, які саме результати інтелектуальної діяльності створювалися виконавцем, чи передавалися позивачу виключні майнові права інтелектуальної власності на такі результати, а також чи відповідають створені об`єкти поняттю програмної продукції, визначеному пунктом 26-1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.
63. Крім того, судами не надано належної оцінки актам приймання-передачі виконаних робіт, на які посилався позивач як на докази передачі компонентів комп`ютерної гри, а також висновку спеціаліста (експерта), поданому позивачем на підтвердження технічного характеру створених результатів робіт та їх належності до компонентів програмної продукції. При цьому мотивів прийняття або відхилення зазначених доказів судові рішення не містять, що не відповідає вимогам статей 90, 242 КАС України щодо оцінки доказів та мотивування судового рішення.
64. Водночас доводи позивача про те, що спірні операції пов`язані не з отриманням звичайних послуг, а з постачанням компонентів програмної продукції, які відповідно до пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України у спірний період звільнялися від оподаткування податком на додану вартість, судами належної правової оцінки не отримали.
65. При цьому Верховний Суд не надає оцінки правильності доводів позивача щодо віднесення спірних операцій до операцій із постачання програмної продукції, оскільки вирішення цього питання потребує встановлення фактичних обставин справи та дослідження доказів, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
66. За таких обставин Верховний Суд позбавлений можливості перевірити правильність застосування судами норм матеріального права, оскільки така перевірка безпосередньо залежить від встановлення фактичних обставин, які судами попередніх інстанцій належним чином не з`ясовані.
67. З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не забезпечено повного та всебічного з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, що унеможливило належну правову кваліфікацію спірних операцій та призвело до передчасних висновків щодо правомірності застосування контролюючим органом статті 208 Податкового кодексу України. Допущені судами порушення норм процесуального права щодо дослідження та оцінки доказів унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, що відповідно до статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень у цій частині та направлення справи на новий розгляд.
68. Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити умови Генеральної угоди про виконання робіт від 21 травня 2021 року, зміст актів приймання-передачі виконаних робіт, встановити правову природу результатів, переданих позивачу компанією POLYPAINT STUDIO INCORPORATION, надати оцінку всім поданим сторонами доказам, у тому числі висновку спеціаліста (експерта), після чого залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 208 Податкового кодексу України чи пункту 26-1 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.
69. Щодо податкових повідомлень-рішень від 24 травня 2023 року № 004883/0701 та № 004884/0701 Суд вважає за необхідне зазначити таке.
70. Вирішуючи спір у цій частині, суди попередніх інстанцій повинні були насамперед встановити зміст спірних господарських операцій, характер послуг, які були предметом укладених договорів, спосіб їх виконання, а також результат, на досягнення якого вони були спрямовані. Лише після з`ясування зазначених обставин можливим є надання належної правової оцінки доводам контролюючого органу щодо реальності таких операцій, у тому числі стосовно достатності трудових чи інших ресурсів контрагентів для виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
71. Як убачається з матеріалів справи, предметом спірних договорів були послуги з пошуку та підбору персоналу, проведення співбесід із кандидатами, організації комунікації з потенційними працівниками, консультаційні послуги у сфері розвитку бізнесу та юридичний супровід діяльності товариства. Результатом таких послуг є не створення матеріального об`єкта чи виконання виробничих робіт, а здійснення комплексу організаційних, аналітичних, комунікаційних та консультаційних заходів, ефективність яких оцінюється насамперед досягненням поставленої мети, зокрема підбором необхідних спеціалістів, проведенням переговорів, укладенням відповідних договорів або наданням юридичного супроводу.
72. Разом із тим із мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди надали належну оцінку саме специфіці таких послуг. Погодившись із висновками контролюючого органу про недостатність трудових ресурсів у контрагентів позивача, суди не встановили, чи вимагав характер спірних послуг залучення виконавцями додаткових працівників або інших ресурсів, які саме дії повинні були бути вчинені виконавцями для належного виконання договорів, а також чи могли відповідні послуги бути надані без залучення значної кількості персоналу, у тому числі із використанням сучасних засобів дистанційної комунікації, що є звичайною практикою під час надання рекрутингових, консультаційних та юридичних послуг.
73. Так само судами залишено поза належною оцінкою доводи позивача про те, що результатом виконання договорів стало фактичне залучення спеціалістів, із якими в подальшому були укладені відповідні договори, а також про відсутність у штаті позивача працівників, які виконували б аналогічні функції з підбору персоналу чи юридичного супроводу діяльності товариства. Зазначені обставини можуть мати істотне значення для вирішення питання щодо наявності господарської потреби у придбанні спірних послуг та їх зв`язку з господарською діяльністю позивача, однак належної оцінки судами не отримали.
74. Крім того, погодившись із висновками контролюючого органу про недостатню деталізацію актів приймання-передачі наданих послуг, суди фактично не встановили, яка саме інформація, з огляду на характер спірних послуг, повинна була міститися у таких первинних документах та чому наведений у них опис господарських операцій є недостатнім для підтвердження їх виконання. Саме по собі незазначення в актах прізвищ конкретних кандидатів, із якими проводилися співбесіди чи здійснювалися переговори, або інших відомостей, які, на думку контролюючого органу, мали бути відображені, не може автоматично свідчити про відсутність господарської операції без встановлення того, чи передбачали умови договорів, характер наданих послуг або вимоги законодавства обов`язок виконавця фіксувати саме такі відомості у первинних документах.
75. При цьому сам по собі висновок контролюючого органу про недостатню деталізацію актів приймання-передачі наданих послуг також не міг бути покладений судами в основу висновку про нереальність господарських операцій без дослідження характеру спірних послуг. Суди не встановили, чи вимагав зміст таких послуг зазначення в актах конкретних кандидатів, із якими проводилися співбесіди, конкретних осіб, з якими здійснювалися переговори, чи інших персоніфікованих відомостей. Водночас саме по собі незазначення таких відомостей не свідчить про відсутність господарської операції, якщо акти містять інформацію про зміст виконаних робіт, їх обсяг, період надання та дозволяють ідентифікувати результат наданих послуг, а інші докази у своїй сукупності можуть підтверджувати їх фактичне виконання.
76. Суди не навели мотивів, з яких відхилили доводи позивача щодо поданих ним первинних документів, змісту актів наданих послуг, матеріалів, які стосуються проведення рекрутингу, а також доказів подальшого укладення договорів із відібраними кандидатами. Водночас сам по собі висновок про недостатність трудових ресурсів у контрагентів без встановлення характеру спірних послуг, способу їх виконання, необхідного для цього обсягу ресурсів та оцінки доказів, поданих платником податків, не може вважатися достатнім для висновку про нереальність господарських операцій.
77. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій у цій частині є передчасними, оскільки зроблені без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Під час нового розгляду суду необхідно встановити характер і зміст спірних послуг, спосіб їх фактичного виконання, з`ясувати, чи вимагали вони залучення додаткових трудових або інших ресурсів, надати оцінку доводам сторін щодо достатності первинних документів для підтвердження факту надання послуг, а також перевірити доводи позивача щодо досягнення результату, на який були спрямовані відповідні договори. Лише після повного та всебічного дослідження зазначених обставин можливо надати належну правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням.
78. Усунення зазначених недоліків потребує дослідження доказів, встановлення нових фактичних обставин та надання їм належної правової оцінки, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. За таких обставин судові рішення в цій частині також підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
79. Щодо податкового повідомлення - рішення від 24 травня 2023 року №004891/0701, яким до Товариства застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платник податку у вигляді з/п на суму 1020,00 гривень, у зв`язку з порушенням пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового кодексу України, Суд звертає увагу на наступне.
80. Пунктом 119.1 статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
81. Вирішуючи спір у цій частині, суди попередніх інстанцій повинні були врахувати, що пункт 119.1 статті 119 Податкового кодексу України передбачає застосування штрафних (фінансових) санкцій не за сам факт подання податкової звітності з помилками чи недостовірними відомостями, а лише за умови, якщо такі помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.
82. Отже, для правильного вирішення спору суди повинні були встановити не лише факт зазначення позивачем неправильного реєстраційного номера облікової картки платника податків у додатку 4ДФ, а й дослідити, чи настали передбачені пунктом 119.1 статті 119 Податкового кодексу України наслідки, які є обов`язковою умовою застосування відповідальності.
83. Проте із мотивувальної частини оскаржуваних судових рішень не вбачається, що суди надали оцінку зазначеним обставинам. Суди фактично обмежилися констатацією наявності помилки у податковому розрахунку та навели нормативне регулювання порядку його заповнення, однак не встановили, чи призвела така помилка до збільшення або зменшення податкових зобов`язань, чи спричинила зміну платника податку, а також не навели мотивів, з яких дійшли висновку про наявність усіх передбачених пунктом 119.1 статті 119 Податкового кодексу України підстав для застосування штрафних санкцій.
84. За відсутності встановлення зазначених обставин висновок судів про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій є передчасним.
85. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій у цій частині також є передчасними, оскільки зроблені без встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та без перевірки наявності передбачених пунктом 119.1 статті 119 Податкового кодексу України умов застосування фінансової відповідальності. Усунення зазначених недоліків потребує дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. За таких обставин судові рішення в цій частині також підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
86. Під час нового розгляду суду необхідно встановити, чи мала допущена позивачем помилка наслідки, визначені пунктом 119.1 статті 119 Податкового кодексу України як обов`язкова умова притягнення платника податків до фінансової відповідальності, надати оцінку доводам сторін та доказам щодо правильності нарахування, утримання і сплати податку, з`ясувати, чи призвело зазначення неправильного реєстраційного номера облікової картки платника податків до зміни платника податку та/або до зменшення чи збільшення його податкових зобов`язань, після чого вирішити спір відповідно до вимог закону.
87. Наведені вище обставини свідчать про те, що судами попередніх інстанцій не було забезпечено повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не досліджено зібрані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, а також не надано належної оцінки всім доводам сторін, що унеможливило правильне застосування норм матеріального права та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
88. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами фактичних обставин перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
89. За змістом пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
90. Оскільки встановлені судами порушення норм процесуального права не дають можливості Верховному Суду перевірити правильність застосування судами норм матеріального права щодо всіх спірних податкових повідомлень-рішень, а усунення зазначених недоліків потребує дослідження доказів, встановлення нових фактичних обставин та надання їм належної правової оцінки, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
91. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведені у цій постанові висновки Верховного Суду, встановити всі обставини, що входять до предмета доказування щодо кожного із спірних податкових повідомлень-рішень, надати належну оцінку доводам сторін, дослідити всі наявні у справі докази окремо та у їх сукупності, зокрема щодо реального змісту спірних господарських операцій, характеру та результату отриманих позивачем послуг, наявності підстав для формування витрат, дотримання вимог податкового законодавства при складанні податкової звітності, а також з`ясувати всі інші обставини, від встановлення яких залежить правильне вирішення цього спору, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТА РІСЬОЧ» задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 520/19657/23 - скасувати, направити справу на новий розгляд до Харківського оружного адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко
Судді І. А. Васильєва
О. О. Шишов