ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/2366/25 пров. № А/857/37397/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМА - КАРГО» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Бобров Ю.О.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківськ 16 липня 2025 року о 16:07, повне судове рішення складено 21 липня 2025 року, у справі № 300/2366/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМА - КАРГО» до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

07.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮМА - КАРГО» (далі – Товариство) звернулось в суд з позовом до Івано-Франківської митниці, просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 № UA206000202515; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025 № UA206000202516.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року в задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що використання пільгового (преференційного) режиму зони вільної торгівлі під час ввезення товарів на митну територію України можливе, якщо дотримано три основних умови: імпортований в Україну товар походить з країн Європейського Союзу; супроводжується документами, що підтверджують країну походження товару; транспортується з Європейського Союзу безпосередньо в Україну. Суд першої інстанції вказав, що не приймає до уваги покликання в судовому засіданні представника позивача на те, що Алгоритм дій працівників митниці під час здійснення контролю правильності визначення країни походження товару та направлення до Держмитслужби запитів щодо проведення перевірки документів про походження товарів, який затверджений наказом Держмитслужби від 15.07.2022 №329, не міг застосовуватися при перевірці походження товару, ввезеного ТОВ «ЮМА-КАРГО» на митну території України, оскільки застосування такого Алгоритму повністю відповідає вимогам Угоди про асоціацію до доповненням до неї, зокрема: статті 32 Протоколу I (стаття 31 Доповнення I до Конвенції), статті 33 Протоколу I (стаття 32 Доповнення I до Конвенції). Суд першої інстанції дійшов висновку, що Івано-Франківська митниця прийняла оскаржувані податкові повідомлення-рішення №№ UA206000202515 та UA206000202516 від 27.03.2025 у відповідності до норм Митного кодексу України, Податкового кодексу України та вимог частини 2 статті 2 КАС України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року та позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сертифікат про походження товару є лише одним із документів, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму. Скаржник вказує, що висновки суду щодо відсутності у позивача права на преференцію базуються виключно на інформації від компетентних митних органів Німеччини про те, що сертифікат EUR.1 від 28.02.2023 №А642004 не відповідає вимогам його справжності та правильності даних. Скаржник зазначає, що вказана інформація уповноваженого органу Німеччини не може бути єдиним та беззаперечним доказом порушення позивачем митних правил, оскільки до митного оформлення позивачем надано всі документи, визначені чинним законодавством, які надано експортером та підтверджують право позивача на преференцію. Скаржник вказує також, що судом першої інстанції не встановлено наявності факту визнання недійсним сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 28.02.2023 №А642004.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Івано-Франківської митниці у період з 24.02.2025 по 28.02.2025 на підставі пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ «ЮМА-КАРГО» відповідно до наказу Івано-Франківської митниці від 10.02.2025 № 32, щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 04.03.2023 №23UA206020003675U4.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 10.03.2025 №8/25/7.21-19-23-02/42369497, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення Товариством вимог статті 16 Протоколу 1 Угоди, статті 15 Доповнення 1 до Конвенції, частини 1 статті 257, частини 5 статті 280 Митного кодексу, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за МД від 04.03.2023 №23UA206020003675U4, на загальну суму 160 992,96 гривень; пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 04.03.2023 №23UA20602000367504, на загальну суму 32 198,60 гривень.
На підставі акта перевірки № 8/25/7.21-19-23-02/42369497 від 10.03.2025 Івано-Франківська митниця прийняла податкові повідомлення-рішення:
від 27.03.2025 № UA206000202516, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 160 992,96 грн.;
від 27.03.2025 № UA206000202515, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 35 418,45 грн. (з яких 32 198,59 грн. за податковим зобов`язанням та 3219,86 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство звернулось з позовом до суду.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 1 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Як встановлено частинами 1, 2 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Згідно з частиною 1 статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита.
Під час проведення документальної перевірки посадові особи митного органу повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань перевірки.
Статтею 351 МК України встановлено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.
Відповідно до частини 6 статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Так, в акті перевірки від 10.03.2025 №8/25/7.21-19-23-02/42369497 вказано, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час митного оформлення, встановлено, що до зазначеної МД застосовано пільгу 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка І-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони]».
Підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 28.02.2023 №А 642004, який наданий при митному оформленні товару, зазначений у графі 44 МД під кодом «0954» – «сертифікат перевезення товару EUR.1». Країна походження товару у графі 34 МД була заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у декларації на сертифікатах з перевезення товару EUR.1. Ставка ввізного мита - 10%.
Водночас, Митний орган зазначив, що уповноваженим митним органом Німеччини листом від 15.01.2025 (вх. Держмителужби № 1487/11/15 від 15.01.2025) повідомлено, що преференційне походження товарів згідно наданих сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 28.02.2023 № 642004, не підтверджено, відповідно митне оформлення вищезазначеного товару із застосуванням пільги «410» є неправомірним.
Листом від 20.01.2025 №15/15-03-01/7/392 (вх. Івано-Франківської митниці від 21.01.2025 №351/4-15) Держмитслужба проінформувала Івано-Франківську митницю про встановлений факт непідтвердження преференційного походження оформленого товару в рамках Доповнення І Конвенції до Угоди.
Таким чином, митний орган дійшов висновку, що до товару, оформленого за МД від 04.03.2023 №23UA20602000367504 не може бути застосовано умови преференційного режиму оподаткування товарів на умовах Угоди.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до митної декларації типу ІМ 40 ДЕ від 04.03.2023 №23UA206020003675U4 Товариство ввезло на митну територію України сідельний тягач, вживаний, марка DAF, модель XF 480 FT, номер VIN НОМЕР_1 , номер двигуна - немає даних, тип двигуна – дизельний, потужність двигуна - 355 KW, об`єм двигуна - 12902 куб. см., вантажопідйомність 11,02 т., загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 2, колісна формула - 4х2, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування, вантажопідйомність - 11,02 т, маса в разі максимального завантаження - 19,500 т, календарний рік виготовлення - 2018, модельний рік виготовлення – 2018.
При митному оформленні Товариство подано сертифікат EUR.1 від 28.02.2023 №А642004, відповідно до якого країною походження товару вказано Європейська економічна спільнота, країною призначення Україна.
Також, для цілей митного оформлення позивач подав рахунок №AR.2023.33 від 06.02.2023 відповідно до якого країною походження товару сідельного тягача DAF XF 480 FT, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 41 200 євро, вказано Нідерланди.
Так, підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 28.02.2023 № 642004 (далі — сертифікат EUR.1), який наданий при митному оформленні товару, зазначений у графі 44 МД під кодом «0954» – «сертифікат з перевезення товару EUR.1». Країна походження товару у графі 34 МД була заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у декларації на сертифікаті з перевезення товару EUR.1.
При прийняті рішення судом апеляційної інстанції враховано, що згідно з частиною 1 статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
За частинами 1, 2 статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. 
Порядок надання документів, необхідних для підтвердження права на звільнення (умовне звільнення) від оподаткування митними платежами, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Отже, у визначених законодавством випадках допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. Тарифна пільга (тарифна преференція) - це звільнення (повне або часткове) платника від нарахування і сплати мита й податків за наявності підстав, визначених законодавством України, які надаються у вигляді (1) звільнення від оподаткування митом, (2) зниження ставки ввізного мита, (3) встановлення тарифних квот. У разі встановлення законодавством або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тарифних пільг (преференцій) їх застосування можливе у разі дотримання умов, з якими пов`язується їх надання.
Частиною 1 статті 41 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Відповідно до частини 2 статті 41 МК України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації, крім випадків, якщо обов`язкове подання оригіналу такого документа для цілей визначення країни походження товару передбачено законами України або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі - Угода про асоціацію).
Відповідно до статті 26 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва») (далі - Протокол І).
Згідно з статтею 27 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.
Відповідно до статті 29 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди (далі - Графіки).
Для кожного товару базова ставка ввізного мита, стосовно якої повинно застосовуватися поступове зменшення відповідно до пункту 1 цієї статті, зазначається у Додатку І до цієї Угоди.
Відповідно до статті 2 Розділу II Визначення концепції походження товарів Протоколу I до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Згідно з частиною 1 статті 16 розділу V Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14; (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Суд апеляційної інстанції в розвиток аналізу спірних правовідносин зазначає, що процедура видачі сертифікату з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Отже з наведеного вище правового регулювання можна дійти висновку, що у разі митного оформлення товару, що ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. За загальним правилом, декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1.
Так, відповідно до частин 1-3 статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.
Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.
При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.
Статтею 25 розділу V Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди. 
Відповідно до частини 1 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.
Частиною 1 статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Водночас частиною 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.
Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.
Відповідно до статті 32 розділу VI Домовленості про адміністративне співробітництво Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.
Згідно з положеннями статті 33 розділу VI Домовленості про адміністративне співробітництво Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
Відповідно до частини 5 статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.
Отже, вказаними вище нормами МК України, Угоди про асоціацію та Протоколом І до Угоди про асоціацію передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника на підставі відомостей, зазначених у таких документах, безвідносно до завершення митного оформлення товарів та їх випуску.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 квітня 2022 року у справі № 260/2805/20, від 11 серпня 2022 року у справі № 460/8509/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 260/4347/20.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, керуючись частиною першою, другою статті 33 Протоколу І (статті 32 Доповнення 1 Конвенції), Державною митною службою з метою контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками мита, звернення Івано-Франківської митниці від 04.04.2023 № 7.21-1/15/4/1233 скеровано до уповноваженого митного органу країни експортера для перевірки сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1.
Уповноваженим митним органом Німеччини листом від 15.01.2025 (вх. Держмителужби № 1487/11/15 від 15.01.2025) повідомлено, що преференційне походження товарів згідно наданих сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 28.02.2023 № 642004, не підтверджено, відповідно митне оформлення вищезазначеного товару із застосуванням пільги «410» є неправомірним.
Листом від 20.01.2025 №15/15-03-01/7/392 (вх. Івано-Франківської митниці від 21.01.2025 №351/4-15) Держмитслужба проінформувала Івано-Франківську митницю про встановлений факт непідтвердження преференційного походження оформленого товару в рамках Доповнення І Конвенції до Угоди.
Вказаний листа та переклад такого долучені відповідачем до матеріалів справи.
Також до матеріалів справи долучено звернення відповідача до компетентного органу Німеччини щодо здійснення перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 № A642004 від 28.02.2023 щодо його достовірності та правильності інформації, що в ньому міститься через негативні результати доказів походження, складених тим же експортером.
Суд апеляйційної інстанції зауважує, що у листі Івано-Франківської митниці №7.21-1/15/4/1233 від 04.04.2023, адресованого Державній митній службі України «Про перевірку документів про походження товарів» зазначено, що в результаті аналізу інформації, наявної в Реєстрі товарів, походження яких не підтверджено митними органами зарубіжних країн за результатами перевірок, проведених за запитами Держмитслужби у 2021-2022 роках згідно з угодами про вільну торгівлю, укладеними Україною з державами-учасницями ЄС, ЄАВТ, СНД, Чорногорією, Північною Македонією, Канадою, Грузією, Державою Ізраїль, Сполученим Королівством Великої Британії і Північної Ірландії (станом на 01.01.2023) встановлено, що адреса експортера Victoria PKW LKW, наведеного у тексті повідомлення, співпадає з адресою експортера VICTORIA PKW/LKW у графі 2 зазначеної МД. Характер товару, рік виробництва (2018) і той факт, що він був у використанні дозволяють віднести його до ризикових.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у відповідь на запит митного органу листами уповноваженого органу Німеччини не підтверджено преференційне походження товару, щодо якого виник спір, а тому доводи позивача про європейське походження товару є необґрунтованими, що має наслідком констатувати про правомірність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви відмови у задоволенні позову, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМА - КАРГО» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі №300/2366/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний