ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 р.	Справа № 527/582/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Левицька Т.В., по справі № 527/582/26
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області   
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6697468 від 20.02.2026, складеного поліцейським Вовою Віталієм Вікторовичем на ОСОБА_1 та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 ;
- стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу за час розгляду справи.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15.15.2026 у справі № 527/582/26 позов задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6697468 від 20.02.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень скасовано, а провадження у справі закрито.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Головного управління Національної поліції в Полтавській області понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1064,96 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу лише у розмірі 2000 гривень, та відмову у стягненні іншої частини судових витрат, подав апеляційну скаргу, яку аргументував неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15.05.2026 по справі №527/582/26 в частині задоволення вимог щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, прийняти нове рішення, яким зобов`язати стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Головного управління Національної поліції в Полтавській області понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 500 гривень у суді першої інстанції, стягнути з відповідача як такі, що понесені та будуть понесені позивачем витрати на правничі послуги адвоката в апеляційному провадженні у розмірі 8000 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що відповідачем не доведено неспівмірність витрат позивача на правову допомогу, а суд першої інстанції без наявних обґрунтувань зменшив розмір відшкодування таких витрат. Апелянт зазначає, що наведені відповідачем приклади не підтверджують, що розмір послуг адвоката позивача має бути зменшений, розмір гонорару адвоката не обумовлюється виключно ціною позову; відповідач не надав докази, які б підтверджували, що ринкова ціна наданих адвокатом послуг в аналогічних справах становить менше 5 000 грн, адвокат апелянта надає такі прайси з мережі Інтернет. Скаржник звертає увагу на опис наданих послуг за додатковими угодами №1 та №2, яку саме було пророблено роботу адвокатом у даній справі, у тому числі розрахунки витрат бензину за фактичні виїзди у судове засідання 21.04.2026 (1600 грн), 14.05.2026 (1600 грн), час знаходження адвоката у приміщенні суду (2 год) - 2000 грн.
Позивач наголошує, що написання будь-якого позову, навіть незначної складності, здійснюється згідно з чинним законодавством, у випадку встановлення фіксованої суми витрат на правову допомогу суд не вправі втручатися в такі відносини, а у випадку втручання зобов`язаний належно обґрунтувати, чому він вважає фактичний приїзд адвоката до суду в одну сторону з місця проведення адвокатської діяльності якої становить 60 км (разом 120 км), перебування у судовому засіданні та у приміщенні суду протягом 2-х годин, де здійснює реальний захист клієнта та його інтересів, що в сумі фактично перевищує 2 000 грн, і лише за наявності обґрунтованих заперечень з наданими доказами з іншої сторони суд може зменшити суму відшкодування витрат на правову допомогу, але не з власної ініціативи.
08.07.2026 до суду надійшов відзив Головного управління національної поліції в Полтавській області, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15.05.2026 по справі № 527/582/26 залишити без змін.
Відповідач зазначає, що заявлена сума представником позивача щодо стягнення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, не є підтвердженою, до того ж занадто завищеною, зважаючи на складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
Відповідач звертає увагу суду, що дана справа є справою незначної складності, ризики помилок апарату суду або неможливості участі адвоката в іншому процесі є виключно професійними ризиками самого адвоката і не можуть компенсуватися за рахунок бюджетних коштів; стосовно виїздів адвоката зазначає, що компенсація витрат на пальне вимагає надання первинних бухгалтерських документів.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази у справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України, до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин 1 та 2 статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Як встановлено з матеріалів справи, з метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 26 лютого 2026 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги та представництва за № 057 від 26.02.2026, рахунок № 26/02/2026/1, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом Сидоренко Т.Ю. послуг склала 5000 гривень, опис послуг від 26.02.2026, додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги та представництва за № 057 від 26.02.2026, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом Сидоренко Т.Ю. послуг склала 8500 гривень, ордер на надання правничої допомоги серії ВІ № 1377207 від 26 лютого 2026 року, квитанцію від 02.03.2026.
Відтак, з наведених матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач уклав з адвокатом Сидоренко Т.Ю. договір про надання правничої допомоги від 26 лютого 2026 року (далі - Договір).
Так, відповідно до пункту 1 Договору, Адвокат бере на себе зобов`язання, а Клієнт уповноважує Адвоката здійснювати представництво його інтересів та здійснення захисту його прав, свобод і законних інтересів, надати всі види правничої допомоги, передбачені ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у будь - яких справах чи при вирішенні будь-яких питань, рішення з яких стосуються та впливають на права Клієнта і виконання ним обов`язків, у органах та на всій території України: в т. ч. — міністерств України, НП і МВС України, СБУ, прокуратури України, військової прокуратури України, Державної прикордонної служби України, ДВС України, ДФС України, ОДПІ України, ПФУ України, органах ДМС України, МОУ та військових частинах, органах ТЦК та СП будь - якого рівня, дипломатичних і консульських установах України, у відділах ДРАЦС будь - якого рівня, будь - яких міжрегіональних управліннях МЮ та інших держав, в усіх міжрегіональних управліннях з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮУ та їх установах, в міжрегіональній комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, арешту й обмеження волі, органах державної влади і місцевого самоврядування, органах БТІ, в інших юридичних особах, незалежно від форм власності, місцевих загальних, окружних та адміністративних судах, а також у судах апеляційної і касаційної інстанцій України, у Верховному Суді, використовуючи при цьому весь обсяг прав та обов`язків, що надані представнику/захиснику, який надає правову допомогу на підставі всього законодавства України (Конституцією, Законами, Кодексами та іншими нормативно - правовими актами України без будь - яких обмежень та застережень), при цьому вести від імені Клієнта справи в судах, інших вищезазначених органах, вчиняти від імені Клієнта усі процесуальні дії, складати, подавати, підписувати від його імені усі процесуальні документи, здійснювати всі інші дії, які не передбачені Договором, але передбачені законодавством України, в тому числі отримувати будь-які оригінали, витяги документів у державних органах та будь-якої форми юридичних особах тощо.
Згідно з пунктом 5 Договору, на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, який враховується при визначенні обгрунтованого розміру гонорару Адвоката, який визначається додатковою угодою Сторін. При прийнятті доручення Адвокатом від Клієнта до виконання, згідно даного Договору, Адвокату виплачується аванс, який складає сімдесят відсотків суми гонорару. У разі збільшення або зменшення в процесі розгляду справи учасниками своїх вимог, збільшення або зменшення обсягу правової допомоги, а також якщо такі зміни вимагають від Адвоката додаткового часу чи зменшення часу на надання правничої допомоги Клієнту, Сторони зобов`язуються переглянути умови оплати урахуванням змінених вимог і обсягів, шляхом підписання додаткової угоди та може бути змінений тільки за погодженням Сторін.
При цьому, у додатковій угоді №1 до договору про надання правничої допомоги та представництва за № 057 від 26.02.2026 вказано, що Сторони погодили фіксовану суму гонорару Адвоката у справі Андрія Миколенка у написанні адміністративного позову про скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення, до якого враховано такі послуги як первинна консультація адвоката з клієнтом, аналіз наданих документів, узгодження щодо всіх істотних умов договору та викладення позиції, аналіз законодавства та написання адміністративного позову у розмірі 5 000,00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок), незалежно від витраченого часу.
У додатковій угоді №2 до договору про надання правничої допомоги та представництва за № 057 від 30.03.2026 зазначено, що Сторони погодили фіксовану суму гонорару Адвоката у справі Андрія Миколенка, яка відкрита у Глобинському районному суді Полтавської області за №527/582/26 щодо написання відповіді на відзив Відповідача (ГУНП в Полтавській області), до якого враховано такі послуги як аналіз поданого відзиву, аналіз дослідження наданих доказів Відповідачем, узгодження та викладення позиції позивача, аналіз законодавства, практики Верховного Суду, виїзд у судове засідання 21.04.2026 у м. Глобине у розмірі 8 500,00 гривень (вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), незалежно від витраченого часу.
Відповідно до опису послуг від 26.02.2026, Адвокат надав послуги згідно з додатковою угодою №1 на суму 5 000,00 грн, згідно з додатковою угодою №2 - на 8 500,00 грн (загальна сума - 13 500,00 грн).
Відповідно до рахунку № 26/02/2026/1 від 26.02.2026, позивачем, зокрема, здійснена оплата послуг адвоката згідно з Договором №057 про надання правової допомоги від 26.02.2026 та додатковою угодою №1 від 26.02.2026 до Договору у розмірі 5000 грн; відповідно до рахунку № 19/05/2026/2 від 19.05.2026, здійснена оплата послуг адвоката згідно з Договором №057 про надання правової допомоги від 26.02.2026 та додатковою угодою №2 від 30.03.2026 до Договору.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі – Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми випливає, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 922/902/19, від 19.11.2024 у справі №340/8613/23, від 22.01.2025 року у справі №540/5794/21, від 11.11.2025 у справі №420/23131/23, від 19.03.2026 у справі №160/9098/24.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Водночас, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Так, аналізуючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які входять до складу судових витрат, колегією суддів встановлено, що заявлені представником позивача витрати не відповідають вимогам реальності та розумності.
Оцінюючи реальність та розумність витрат на правничу допомогу у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує, що дана категорія справ з приводу скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі, є поширеною, по ній існує велика кількість судової практики, а також вона не передбачає дослідження та опрацювання великої кількості матеріалів. Законодавство, яким регулюється спір у справі, документи та доводи, якими позивач обґрунтовував свою позицію, не вимагали великого обсягу юридичної і технічної роботи.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено штраф у розмірі 510,00 грн, проте заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу у суді першої інстанції становить 13500,00 грн, що значно перевищує розмір вказаного штрафу.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку наявне значне перевищення розміру адвокатських вимог над сумою штрафу, застосованого до позивача, що свідчить про непропорційність розміру правової допомоги до предмету спору.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів.
Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17.12.2025 у справі № 560/2196/24.
Також колегія суддів враховує, що у відповідності до пунктів 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При цьому, колегія суддів зазначає, що положення статті 139 КАС України дає підстави для висновку, що для оцінки розміру судових витрат на пропорційність та їх обґрунтованість законодавство не вимагає наявності заперечення іншої сторони.
Однак, відповідачем у суді першої інстанції було вказано на неспівмірність зазначених позивачем розмірів витрат на правову допомогу у заяві від 28.03.2026 (а.с. 62 – 66 зворот).
Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування не відповідності заявлених витрат цим критеріям.
Такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 826/11302/18, від 10.07.2024 у справі № 340/1498/22, а також у додатковій постанові від 10.03.2023 року у справі №520/2325/21.
Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №380/25725/21, від 07.05.2025 у справі №560/1787/23.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі Іатрідіс проти Греції, п. 55 з подальшими посиланнями).
Відтак, колегія суддів вважає, що заявлений представником позивача розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 13500,00 грн є суттєво завищеним та таким, що підлягає зменшенню як такий, що не відповідає критеріям розумності.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання позивача на перелік цін на надання правової допомоги з мережі Інтернет, оскільки такі відомості носять загальний, інформаційний характер, не враховують специфіку конкретної справи, обсяг наданих послуг, складність спору, витрачений час та інші істотні обставини, а відтак не можуть бути належним і достатнім доказом співмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактичний приїзд адвоката до суду в одну сторону з місця проведення адвокатської діяльності (60 км), перебування у судовому засіданні та у приміщенні суду протягом 2-х годин в сумі фактично перевищує 2 000 грн, надані позивачем в апеляційній скарзі розрахунки витрат бензину за фактичні виїзди у судове засідання та час знаходження адвоката у приміщенні суду колегія суддів вважає необґрунтованими, адже самі по собі витрати на доїзд та перебування у суді не є безумовною підставою для їх відшкодування у заявленому розмірі, не підтверджені належними та допустимими доказами фактичного понесення таких витрат.
Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15.15.2026 у справі № 527/582/26, зокрема, стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Головного управління Національної поліції в Полтавській області понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
Підсумовуючи наведене вище, оцінюючи заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу на відповідність ознакам обґрунтованості та співмірності, з огляду на нескладність справи, поширеність судової практики у даній категорії справ, відсутність значного обсягу документів для опрацювання, задоволення вимог позову ОСОБА_1 , то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.
Враховуючи відмову у задоволенні вищенаведеної вимоги позивача, задоволенню також не підлягають вимоги апеляційної скарги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничі послуги адвоката в апеляційному провадженні у розмірі 8000 грн.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході розгляду судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15.05.2026 по справі № 527/582/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 14.07.2026 року