Справа № 308/4857/26

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Наумової Н.В., за участі секретаря судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, за якою просить: 
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 14 000 гривень;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 435,21 грн. інфляційних втрат за період з 01.06.2023 року по 28.02.2026 року та 1 195,56 грн. 3% річних за період з 24.05.2023 року по 28.03.2026 року;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 20 000грн. витрат на правову допомогу та ххх грн. сплаченого судового збору
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 
24 січня 2023 року ОСОБА_2 (далі – Відповідач) отримав від ОСОБА_1 (далі – Позивач) грошові кошти у сумі 14 000 грн. На підтвердження факту отримання коштів Відповідачем цього ж дня було власноруч складено розписку, відповідно до якої він підтвердив отримання зазначеної суми та зобов`язався повернути її до 24.05.2023 року. Станом на день подання позову грошові кошти Позивачу не повернуті, Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання та не виходить на зв`язок.
У даному випадку грошові кошти повинні були бути повернені до 24.05.2023 року, а відтак їх неповернення тягне за собою наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. 3% річних за період з 24.05.2023 року по 28.03.2026 року складає: 1 195,56 грн, інфляційні втрати за період з 01.06.2023 року по 28.02.2026 року складає: 3 435,21 грн. 
Відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги №02 від 25.03.2026 року, укладеного між Позивачем та адвокатом, вартість правничої допомоги становить 20 000 грн. та підлягає сплаті після набрання судовим рішенням законної сили. Факт надання правничої допомоги та обсяг виконаних робіт підтверджується актом наданих послуг. З огляду на викладене, витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають стягненню з Відповідача.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
13 квітня 2026 року позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
За ухвалою від 15.04.2026 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження. 

Позивач та його представник у судове засідання 04.08.2026 року не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Жодних письмових заяв сторони до суду не подали. 

Судове засідання у справі було призначене на 04.08.2026 року на 15 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 10.08.2026 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступних висновків. 
Судом встановлено, що 24 січня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошових коштів у формі письмової боргової розписки, за якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 14 000 грн., строком до 24 травня 2023 року. 
Оригінал цієї розписки наданий позивачем суду та зберігається у матеріалах цієї справи. 

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем).
Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.
За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.
За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.
Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув. Цей факт не спростований відповідачем. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі №6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув позивачу грошові кошти.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому, як зазначено у п. 18 ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем були нараховані 3% річних за період з 24.05.2023 року по 28.03.2026 року, що складає: 1 195,56 грн та інфляційні втрати за період з 01.06.2023 року по 28.02.2026 року, які складають 3 435,21 грн. 
З урахуванням викладеного та факту введення в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, такі нарахування підлягають списанню позикодавцем. Відтак суд вважає, що позов є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню лише в частині суми позики у розмірі 14 000 гривень.

Що ж стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. 
На підтвердження таких витрат, позивачем надано Акт від 28.03.2026 року № 1 про надання правничої допомоги до Договору від 25.03.2026 року № 02, який містить перелік виконаних робіт та робіт, що підлягають виконанню, та у п. 2 якого зазначено, що загальна вартість правничої допомоги становить 20 000,00 грн. відповідно до Договору. 
При цьому цей Акт взагалі не містить належного обґрунтування часових витрат на грошової оцінки кожної із виконаних робіт та робіт, які ще підлягають виконанню, а також суду не надано детального розрахунку, який містив би таких розрахунок. 
Договір від 25.03.2026 року № 02 також не містить такого розрахунку, а його п. 2.1 лише визначає загальну вартість правничої допомоги за цим договором у 20 000,00 грн. 
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір таких витрат є вочевидь неспівмірним із розміром позовних вимог. Відтак суд не вбачає достатніх, документально обґрунтованих підстав задля стягнення таких витрат з відповідача. 
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1 331,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у мінімальному розмірі.
Керуючись ст. ст. 526, 530, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, - задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошові кошти у розмірі 14 000 гривень (Чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок) за договором позики (розпискою) від 24 січня 2023 року, а також 1 331,20 грн. (Одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) витрат із сплати судового збору. 

В задоволенні решти вимог за позовною заявою відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 10.08.2026 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області        Н.В. Наумова