КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА[1]
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  на постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Постановою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року   ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення:
- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу;
- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 7 (сім) років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточне стягнення ОСОБА_1 визначено у вигляді двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 7 (сім) років, безоплатного вилучення транспортного засобу. 
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 22.07.2025 о 02:25 в м. Переяслав Київської області керував автомобілем "Renault Laguna" д.н.з.    НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, мова не чітка, порушена координація рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, оскільки     ОСОБА_2 13.09.2024 постановою Бориспільського міськрайонного суду був притягнутий за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №398937,   ОСОБА_1 , будучи на підставі постанови Переяслав- Хмельницького міськрайонного суду від 21 жовтня 2024 року, притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, із позбавленням права керування транспортним засобом, повторно 22.07.2025 о 02:25 в м. Переяслав Київської області керував автомобілем "Renault Laguna" д.н.з.   НОМЕР_1 , чим порушив п. 2.1 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
До протоколу додано постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 21.10.2024 року в адміністративній справі №373/1993/24 якою   ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Також,   ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП 13.09.2024 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.
Згідно довідки, виданої начальником ВП№1 Бориспільського РУП ГУНП України в Київській області,   ОСОБА_1  посвідчення водія не отримував.
Не погоджуючись із рішенням суду,      ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт вважає, що дана постанова є незаконною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки адміністративні матеріали не містять доказів на підтвердження факту керування та зупинки транспортного засобу, крім того, на момент події      ОСОБА_2 був діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому у випадку вчинення адміністративного правопорушення питання про притягнення військовослужбовця має вирішуватися з урахуванням його особливого статусу. 
Також     ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, мотивуючи тим, що він отримав повний текст постанови лише 26.09.2025 року, до цього часу був позбавлений можливості ознайомитися з її змістом, що унеможливило підготувати апеляційну скаргу, що на його думку, є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.
Розглянувши клопотання     ОСОБА_3 , з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки у адміністративних матеріалах наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з розпискою про отримання 26.09.2025 року       ОСОБА_4 копії постанови. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції       ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, не з`явився, заяв чи клопотань до суду не надсилав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення     ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, у тому числі відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 за № 398932 від 22.07.2025 року,   ОСОБА_1 22.07.2025року о 02:25 в м. Переяслав Київської області керував автомобілем "Renault Laguna" д.н.з.    НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, мова не чітка, порушена координація рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, оскільки     ОСОБА_3 13.09.2024 постановою Бориспільського міськрайонного суду притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і порушень при його складанні, що стали би підставою для скасування постанови суду, не встановлено.
Обставини, викладені у протоколі, підтверджуються даними відеозапису, з якого вбачається, що   ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці, так і в закладі охорони здоров'я; роз`яснено його процесуальні права та наслідки відмови;   ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, що було зафіксовано на бодікамеру інспекторами поліції, про що складено протокол серії ЕПР1 за № 398932 від 22.07.2025 року. 
Доводи апеляційної скарги у тій частині, що адміністративні матеріали не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки його, спростовуються дослідженими судом доказами у своїй сукупності. Зокрема, зафіксовані на відеозаписі фактичні обставини в цілому та зміст спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , який не заперечував факту керування ним транспортним засобом, всіляко намагався уникнути притягнення його до адміністративної відповідальності у позапроцесуальний спосіб, вказують на те, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 .
Твердження апелянта про те, що на момент події він був діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому питання про притягнення його як військовослужбовця до адміністративної відповідальності має вирішуватися з урахуванням його особливого статусу, -є також безпідставними, позаяк у матеріалах відсутні і апелянтом не надано об`єктивних даних на підтвердження даної обставини. 
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.
Суб`єкт адміністративного правопорушення, за статтею 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу або інша особа, яка керувала транспортним засобом.
Стаття 15 КУпАП передбачає особливості адміністративної відповідальності військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень, зокрема відповідно до частини першої статті 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Разом з тим, в статті 266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом, а тому військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Відтак, ст. 130 КупАП є спеціальною нормою для військовослужбовців, тому у даному випадку протокол про адміністративне правопорушення мали право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що     ОСОБА_2 на момент зупинки виконував службові обов`язки військової служби чи проходження зборів, а був зупинений на цивільному автомобілі, в цивільному одязі враховуючи, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2024 року кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП є правильною.
Також, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №398937 від 22.07.2025 року,   ОСОБА_1 , будучи на підставі постанови Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду від 21 жовтня 2024 року, притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.5ст.126 КУпАП із позбавленням права керування транспортним засобом, повторно 22.07.2025 о 02:25 в м. Переяслав Київської області керував автомобілем "Renault Laguna" д.н.з.   НОМЕР_1 , чим порушив п. 2.1а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Згідно п. 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон направо керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» в пункті 2 встановлено, що посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.
Приписами ст. 24 КУпАП передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись такі адміністративні стягнення як позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).
Частиною 2 ст. 30 КУпАП визначено, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Таким чином, ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч.2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Вчинення   ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №398937 від 22.07.2025 року; постановою суду від 21.10.2025 року в адміністративній справі №373/1993/24; довідкою, виданою начальником ВП№1 Бориспільського РУП ГУНП України в Київській області, згідно з якою   ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.
В рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підлягає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Висновок суду про винуватість    ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за наведених у постанові обставин, відповідає матеріалам справи таґрунтується на досліджених судом доказах.
При апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції статей 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.
Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції у цій частині адміністративні матеріали не містять і апелянтом не вказано.
Досліджені апеляційним судом докази є належними доказами у розумінні ст. 252 КУпАП та у своїй сукупності доводять винуватість   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Отже, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП, повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку кожному доказу із наведенням відповідних мотивів та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості      ОСОБА_3 у порушенні п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, належним чином вмотивувавши своє рішення. 
Доводів, які стали би безумовними підставами для закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення у межах апеляційної скарги не встановлено таких порушень, що унеможливили би прийняття законного та обґрунтованого рішення. 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Переяславського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП, - без зміни. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду  О. М. Сітайло

Справа № 33/824/375/2026 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Опанасюк І.О.
Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.