Справа № 185/6815/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором №1325506 від 28.09.2019 р. у розмірі 35960 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 28.09.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір №1325506 у електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 10000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, строк кредитування – 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконав в повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала. 23.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №23042020, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором №1325506 від 28.09.2019 р. 23.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір №23/05/24, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором №1325506 від 28.09.2019 р. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35960 грн. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.07.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи судом, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу двічі – разом із позовною заявою та додатками за її місцем реєстрації як ВПО, однак поштові відправлення повернуто суду без вручення адресату.
У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23.
У встановлений судом строк відзиву на позов відповідач не подала, причин такого не повідомила.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого:
статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що 28.09.2019 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір №1619741 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнту надано грошові кошти у розмірі 10000 грн., позика надається строком на 30 днів.
Згідно п. 1.3. договору визначено, що знижена процентна ставка становить 0.18% від суми позики за кожен день користування позикою (65,70 % річних) у межах строку надання позики, стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою (657% річних).
Відповідно до п. 1.5. Договору, позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом.
Даним договором визначено, що умови продовження строку користування позикою передбачено п 1.6., відповідно до якого у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. 
Після вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.(п. 1.7 договору)
Пунктом 4 договору передбачено відповідальність сторін у разі неналежно виконання договору або його невиконання, зокрема, розмір штрафу. 
Так, відповідно до п.4.5 договору штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 5000 грн.
Даний договір, Додаток №1 до договору, що містить графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_2 електронним підписом 28.09.2019.
При підписанні договору Безугла надала свої особисті дані, серед яких, РНОКПП, що збігається із даними, які містяться у матеріалах справи та дають можливість однозначно ідентифікувати позичальника.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується відповіддю №2937197 від 25.06.2026 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. 
Відповідно до поданої позивачем довідки про ідентифікацію, встановлено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 1325506 від 28.09.2019 ідентифікована, договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С287071.
Зарахування кредитних коштів 28.09.2019 у розмірі 10000 грн. на платіжну карту відповідача НОМЕР_2 відбулось через систему НОМЕР_3 , на підставі укладеної угоди на переказ коштів № ВП-2000417-1 від 20.04.2017 року.
Також зарахування 28.09.2019 року 10000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_2 підтверджено довідкою наданою ТОВ «Авентус Україна» директору ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» від 11.11.2025 року.
Таким чином, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
23.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 1325506 від 28.09.2019 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 23042020 від 23.04.2020 року та актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23042020 від 23.04.2020 року.
23.05.2024 року між ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та позивачем укладено договір факторингу №23/05/24, у відповідності до умов якого ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передає ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
20.12.2024 року між ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено додаткову угоду №1 до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року
Відповідно до вказаних договору факторингу № 2304202 та додаткової угоди до нього, ТОВ «Факторинг Партнерс» набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 1325506 від 28.09.2019 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року та актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
При зверненні із даним позовом до суду позивачем вказано, що заборгованість ОСОБА_1 за договором №1325506 від 28.09.2019 р. становить 35960 грн., з яких: 10000 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 5400 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 20560 грн. – заборгованість за пенею та/або штрафами. 
При цьому, згідно наданого суду розрахунку заборгованості, який не спростовано відповідачем, заборгованість ОСОБА_1 за договором №1325506 від 28.09.2019 р. становить 35960 грн., з яких: 10000 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням; 5400 грн. – заборгованість за нарахованими процентами за зниженою процентною ставкою, 25820 грн. – заборгованість за нарахованими процентами за стандартною процентною ставкою, 5000 грн. – заборгованість за штрафом. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Так, договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1325506 від 28.09.2019 укладено строком на 30 днів.
Даним договором визначено, що умови продовження строку користування позикою передбачено п 1.6, відповідно до якого у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. 
Після вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6. цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн., Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п.1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Згідно даних, наведених у розрахунку заборгованості по договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1325506 від 28.09.2019 року, проценти за зниженою процентною ставкою у розмірі 540 гривень нараховувалися з 28.09.2019 року по 27.10.2019 року, тобто у межах строку дії договору, та були сплачені відповідачем 28.10.2019 року, чим строк дії договору продовжено на 30 днів.
З 29.10.2019 року проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою у розмірі 180 гривень на день.
24.11.2019 року відповідачем сплачено заборгованість за процентами у розмірі 4860 грн. та тим самим продовжено строк дії договору на 30 днів, а саме з 25.11.2019 року до 24.12.2019 року.
Доказів, що строк договору було продовжено після 24.12.2019 року до матеріалів справи не долучено.
Таким чином, нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 24.12.2019 року, не відповідає вимогам законодавства.
У період з 25.11.2019 року по 24.12.2019 року розмір заборгованості за процентами становить 5400 грн. (180х30), натомість у розрахунку заборгованості, наданого суду, позивачем вказано, що розмір заборгованості за нарахованими процентами за зниженою процентною ставкою становить 5400, а заборгованість за нарахованими процентами за стандартною процентною ставкою складає 25820 грн.
Крім цього, відповідно до наданого стороною позивача розрахунку заборгованості, відповідачу у період з 28.12.2019 по 07.02.2020 року нараховано штраф у розмірі 5000 грн, що відповідає нормам законодавства та умовам договору, зокрема, п.4.5, відповідно до якого в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 5000 грн.
Враховуючи наведене, суд приймає до уваги наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, а не наведені дані у позові, та приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому із відповідач на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1325506 від 28.09.2019 у розмірі 20400 грн., з яких: 10000 грн. – основний борг, 5400 грн. – заборгованість за процентами, які нараховані за стандартною процентною ставкою за період з 25.11.2019 року по 24.12.2019 року в межах строку дії договору, 5000 грн. – штраф. 
Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги №02-07/24, укладений 02.07.2024 між позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №1090 від 02.02.2026 року, Витяг з акта №29 про наданої юридичної допомоги від 27.02.2026 року, якими підтверджено розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. 
У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1510,37 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7374,86 грн.
Керуючись ст. 11, 202, 203, 205, 509, 512, 514, 526, 610, 625, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації (згідно довідки ВПО): АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» /ЄДРПОУ: 42640371, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, IBAN НОМЕР_4 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528/ заборгованість за договором № 1325506 від 28.09.2019 року у розмірі 20400,00 /двадцять тисяч чотириста/ гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації (згідно довідки ВПО): АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» /ЄДРПОУ: 42640371, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, IBAN НОМЕР_4 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528/ понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1510 /одна тисяча п`ятсот десять/ гривень 37 копійок та 7374 /сім тисяч триста сімдесят чотири/ гривні 86 копійок витрат на правничу допомогу.
У іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку ст. 354, 355 ЦПК України.
Текст судового рішення складений 07 вересня 2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.