Справа № 420/9865/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Головного управління Національної поліції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Державне підприємство "ДІЯ" та Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування протоколу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у: незаконному ініціюванні статусу “в розшуку” щодо Позивача за наявності чинної відстрочки від мобілізації; неприйнятті заходів для скасування цього статусу протягом 98 днів; невідповіді на заяву від 11.02.2026 у встановлений законом строк;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 надати Позивачу письмові пояснення щодо: підстав ініціювання розшуку 22.12.2025; підстав незаконного збереження статусу “в розшуку” протягом 98 днів попри наявність відстрочки; підстав його мовчазного скасування 29.03.2026, - у строк 10 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили; 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській обл., що полягає у ненаданні відповіді по суті запиту Позивача від 11.02.2026 як суб`єкта персональних даних у строк, встановлений п.4 ч.2 ст.8 ЗУ “Про захист персональних даних”, та незаконному збереженні недостовірних відомостей у базі розшуку АРМОР протягом 98 днів; 
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській обл. надати Позивачу письмову відповідь щодо: правових підстав внесення його персональних даних до бази розшуку 22.12.2025; підстав зберігання цих даних протягом 98 днів при наявній відстрочці від мобілізації; підстав виключення з бази 29.03.2026, - у строк 10 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили; 
- визнати незаконним та скасувати протокол № 5143 від 28.03.2026, складений ІНФОРМАЦІЯ_7 , як такий, що: складений виключно внаслідок незаконного розшуку; складений за відсутності складу адміністративного правопорушення (особа має чинну відстрочку, місце проживання не змінювала); є похідним незаконним актом, що підлягає скасуванню разом з первісною незаконною дією (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП); 
- визнати незаконною та скасувати зміну місця військового обліку Позивача з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ) на ІНФОРМАЦІЯ_8 ), здійснену без законних підстав та без письмової згоди Позивача, та зобов`язати відновити облік за законним місцем реєстрації; 
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень. 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській обл. на користь Позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Токмілову Л.М.
10.04.2026 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з чітко викладеними позовними вимогами та уточненим суб`єктним складом відповідно до вимог КАС України; доказів надіслання позовної з додатками для ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою від 10.04.2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування протоколу, стягнення моральної шкоди – відмовлено.
15.04.2026 позивачем подано до суду уточнену позовну заяву згідно якої відповідачами є: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , Головне управління Національної поліції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Крім того, позивачем зазначено в позовній заяві третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Державне підприємство "ДІЯ" та Державна казначейська служба України.
Згідно уточненої позовної заяви, позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у: незаконному ініціюванні статусу “в розшуку” щодо Позивача за наявності чинної відстрочки від мобілізації; неприйнятті заходів для скасування цього статусу протягом 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно) попри наявність відстрочки; невідповіді на звернення Позивача від 11.02.2026 у встановлений законом строк;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 надати Позивачу письмову відповідь по суті звернення від 11.02.2026, а саме: повідомити правові підстави ініціювання розшуку 22.12.2025 при наявній відстрочці; правові підстави збереження статусу “в розшуку” 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно) при наявній відстрочці; наявні відомості щодо дати та підстав зняття розшуку — у строк 10 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили;
- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області, що полягає у ненаданні відповіді по суті звернення Позивача від 11.02.2026 у встановлений законом строк та незаконному зберіганні недостовірних відомостей у базі розшуку АРМОР протягом 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно) при наявній відстрочці від мобілізації;
- зобов`язати ГУНП в Одеській області надати Позивачу письмову відповідь по суті звернення від 11.02.2026, а саме: повідомити правові підстави внесення персональних даних Позивача до бази розшуку АРМОР 22.12.2025; підстави їх зберігання 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно) при наявній відстрочці від мобілізації; наявні відомості щодо дати та підстав виключення Позивача з бази розшуку АРМОР — у строк 10 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили;
- визнати незаконним та скасувати протокол № 5173 від 28.03.2026, складений ІНФОРМАЦІЯ_12 , як такий, що: складений виключно внаслідок незаконного розшуку; складений за відсутності складу адміністративного правопорушення (особа має чинну відстрочку, місце проживання не змінювалось); є похідним незаконним актом (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП);
- визнати протиправною та скасувати Постанову № R453789 від 31.03.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Відповідач 4) про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн — на підставі: (а) закінчення пресічного строку давності: постанова від 31.03.2026 винесена через 100 днів від дати виявлення 22.12.2025, тоді як граничний строк 3 місяці сплив 22.03.2026 (ч.9 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП); (б) порушення підвідомчості (ч.1 ст.235 КУпАП); (в) відсутності події правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП); (г) відсутності вини (ст.9 КУпАП); (д) діючої відстрочки (п.5 ч.1 ст.23 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку”); (е) процесуальних вад постанови (ст.283 КУпАП — відсутність підпису та печатки);
- визнати протиправним та скасувати рішення (наказ) ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про взяття Позивача — ОСОБА_1 — на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_13 ) без законних підстав та без письмової згоди Позивача, оскільки таке рішення суперечить: ст.34, ст.35 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу”; Постанові КМУ від 07.12.2016 № 921 (взяття на облік виключно за місцем реєстрації); ст.19 Конституції України;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_14 , як юридичної особа публічного права, відповідальної за дії свого відокремленого підрозділу — ІНФОРМАЦІЯ_15 на користь Позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень, враховуючи: тривалість незаконного розшуку (100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно)), задокументовану шкоду здоров`ю (медвисновок № 19564: F43.2, I10), витрати на медикаменти за призначенням лікаря (чеки від 04.04.2026: Адаптол 500 мг — 270,20 грн, Гідазепам 0,02 г та Каптопрес — 242,65 грн, разом — 512,85 грн), пряму загрозу для дитини-інваліда підгрупи А залишитися без опікуна; кошти стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку (ст.1174 ЦКУ);
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень з огляду на незаконне зберігання недостовірних відомостей у базі АРМОР протягом 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно), фізичне затримання на підставі цього незаконного запису та ненадання відповіді по суті звернення від 11.02.2026; кошти стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку (ст.1174 ЦКУ);
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_16 , як юридичної особи публічного права, відповідальної за дії свого відокремленого підрозділу — ІНФОРМАЦІЯ_17 на користь Позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень — за незаконне затримання, складення протоколу без законних підстав, незаконну зміну місця обліку та винесення протиправної постанови про штраф. Кошти стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку (ст.1174 ЦКУ);
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, на користь Позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень — за незаконне затримання та примусове доставлення 28.03.2026, здійснені працівниками Яремчанського відділення поліції (відокремленого підрозділу ГУНП в Івано Франківській обл.) на підставі незаконного запису в базі розшуку АРМОР, без складення протоколу затримання, що є грубим порушенням ст.208, ст.261 КПК України та ст.29 Конституції України, ст.5 ЄКПЛ; кошти стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку (ст.1174 ЦКУ; постанова ВП ВС від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).
Ухвалою від 21.04.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що отримання довідки ВПО є підтвердженням факту вимушеного переміщення і не є «зміною місця проживання» у розумінні ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод ВПО» № 1706-VII); — строк давності для притягнення до відповідальності сплив не пізніше 12.08.2025 — відповідно до витягу ЄДРПВР, доданого самим Відповідачем-1 до відзиву, що фіксує внесення ВПО-адреси до реєстру 12.05.2025 (3 місяці від 12.05.2025 = 12.08.2025); за будь-яким варіантом обчислення строк сплив до моменту винесення Постанови № R453789 від 31.03.2026 (п.7 ч.1 ст.247, ч.9 ст.38 КУпАП); — ІНФОРМАЦІЯ_18 не є компетентним органом для контролю постановки на облік за ВПО-адресою в АДРЕСА_1 — обов`язок постановки на облік за ВПО-адресою (ч.4 ст.37 ЗУ № 2232-XII) стосується ТЦК за місцем перебування ВПО, тобто ІНФОРМАЦІЯ_19 ; — Позивачу не вручалась жодна повістка Роздільнянського ТЦК перед ініціюванням розшуку, що є порушенням обов`язкового досудового етапу виклику (п.56 Порядку № 1487); — на момент затримання 28.03.2026 довідка ВПО, що слугувала підставою розшуку, була автоматично анульована системою ЄІССС ще 13.01.2026, тобто підстава розшуку юридично не існувала впродовж 74 днів до затримання; (б) неприйнятті заходів для скасування статусу «в розшуку» протягом 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно) попри наявність чинної відстрочки, що підтверджена записом «Користується правом на відстрочку» в обліковій картці Роздільнянського ТЦК від 28.03.2026 — власному документі Відповідача-1; (в) невідповіді на звернення Позивача від 11.02.2026 у встановлений законом строк (ст.20 ЗУ «Про звернення громадян») — станом на дату подання цієї заяви відповідь відсутня понад 90 днів від спливу строку.»
Позивач зазначає, що 11.02.2026 надіслав заяву (трек № 7601801430855, вручено 16.02.2026) з вимогою закрити провадження, виправити недостовірні відомості в реєстрі та скасувати статус «в розшуку». Законний строк відповіді — 30 днів (ст.20 ЗУ «Про звернення громадян») — спливав 17.03.2026. Відповіді немає досі. 11.02.2026 Позивач надіслав звернення (трек № 7601801430871, вручено 17.02.2026) з вимогою надати інформацію про підстави внесення до бази розшуку та скасувати незаконний запис. Строк відповіді — 30 днів (ст.20 ЗУ «Про звернення громадян», п.4 ч.2 ст.8 ЗУ «Про захист персональних даних»). 02.03.2026 отримано лише відписку про перенаправлення до Роздільнянського РВП (лист ГУНП № 76338-2026 від 02.03.2026) — що є незаконним ухиленням від надання відповіді по суті. Роздільнянська окружна прокуратура листом від 07.04.2026 № 62-1438ВНХ-26 також лише перенаправила звернення Позивача до Роздільнянського РВП без розгляду по суті. Відповідь по суті відсутня досі. 
Також, протокол № 5173 від 28.03.2026, складений ІНФОРМАЦІЯ_12 , як такий, що: (а) складений виключно внаслідок незаконного розшуку, ініційованого Відповідачем-1 при наявній відстрочці від мобілізації та після спливу строків давності; (б) складений за відсутності складу адміністративного правопорушення: Позивач має чинну відстрочку від мобілізації за п.5 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як єдиний опікун дитини з інвалідністю підгрупи А; місце проживання не змінювалось (Витяг ОТГ № 2026/005380171); (в) є похідним незаконним актом (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП); (г) складений за підставою (розбіжність адрес АДРЕСА_2 з єДокументу застосунку «Дія»), принципово відмінною від підстави, на якій Відповідач-1 ініціював розшук (довідка ВПО, адреса АДРЕСА_3 ), що виключає правову тяглість між розшуком та протоколом — протокол є результатом самовільних дій Надвірнянського ТЦК, непов`язаних з підставою розшуку.»
Позивач вказує, що постанова № R453789 від 31.03.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Відповідач 4) про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн є протиправною — «(а) закінчення пресічного строку давності — самостійна та безумовна підстава скасування: Відповідно до ч.9 ст.38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніше 3 місяців з дня виявлення, але не пізніше 1 року з дня вчинення — жоден із цих строків не підлягає поновленню. — Строк 1 рік з дня вчинення (отримання довідки ВПО 16.04.2022 — версія Відповідача-1): граничний строк — 16.04.2023. Сплив понад 3 роки тому. — Строк 3 місяці від виявлення (12.05.2025 — дата внесення ВПО-адреси до реєстру Відповідача-1, що підтверджується витягом ЄДРПВР, доданим самим Відповідачем-1 до відзиву): граничний строк — 12.08.2025. Сплив до ініціювання розшуку. — Строк 3 місяці від дати рапорту № 19159 (21.12.2025 — власна дата ТЦК, зафіксована в обліковій картці): граничний строк — 21.03.2026. Постанова від 31.03.2026 винесена через 10 днів після спливу. — Строк 3 місяці від офіційної дати «початку розшуку» (22.12.2025 — найсприятливіший для ТЦК варіант): граничний строк — 22.03.2026. Постанова від 31.03.2026 винесена через 9 днів після спливу. За БУДЬ ЯКИМ варіантом обчислення Постанова № R453789 від 31.03.2026 винесена після спливу пресічного строку давності. Провадження підлягало закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП. (б): порушення підвідомчості (ч.1 ст.235 КУпАП); (в): відсутність події правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП); (г): відсутність вини (ст.9 КУпАП); (д): діюча відстрочка (п.5 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку»); (е): процесуальні вади: відсутність підпису посадової особи та гербової печатки (ст.283 КУпАП).
Крім того, медичним висновком № 19564 від 17.03.2026 (лікар-психіатр ОСОБА_3 , ТОВ «Імпульс Поліклініка №1») встановлено діагнози F43.2 (розлад адаптації, реакція на тяжкий стрес) та I10 (артеріальна гіпертензія, стадія I) у прямому причинно-наслідковому зв`язку з «правовою невизначеністю та неможливістю вирішення юридичних питань з боку державних органів». Придбані медикаменти за призначенням лікаря. 
Ухвалою від 29.04.2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Головного управління Національної поліції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Державне підприємство "ДІЯ" та Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування протоколу, стягнення моральної шкоди – відмовлено.
07.05.2026 до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Адміністративне затримання та доставлення порушника не є поняттями тотожніми за змістом, підставами та порядком їх застосування. У момент перевірки даних ОСОБА_1 , числився як особа яка порушила норми визначені статтею 210 КУпАП. Відомості про такі порушення формуються саме територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. При цьому норма статті 259 КУпАП не передбачає складання окремого процесуального документа при доставленні правопорушника до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Таким чином, фактичні обставини свідчать про відсутність адміністративного затримання у розумінні статті 261 КУпАП, оскільки Позивач не був обмежений у свободі пересування проти своєї волі, не вчиняв дій, спрямованих на ухилення від виконання законних вимог працівників поліції, та добровільно погодився прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_17 . За таких умов підстави для складання протоколу про адміністративне затримання були відсутні, а дії працівників поліції відповідали правовій нормі доставлення, передбаченого статтею 259 КУпАП. Будь-якого адміністративного затримання у розумінні статті 261 КУпАП щодо Позивача не здійснювалося . У даному випадку було саме доставлення згідно статті 259 КУпАП. Звертаємо увагу суду, що у даному випадку протиправність дій працівників Відділення поліції №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП відсутня, оскільки вони діяли в межах наданих повноважень та відповідно до наявної інформації про причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення передбаченого за статтею 210 КУпАП. Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що дії працівників поліції були протиправними, а також не довів факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між такими діями і заявленими негативними наслідками. Окремо слід зазначити, що сам по собі факт добровільного доставлення особи до ІНФОРМАЦІЯ_17 за її згодою не може розцінюватися як порушення права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 29 Конституції України та статтею 5 Європейської конвенції з прав людини. Позивачу жодним чином не завдано будь яких дій, що б встановлювали випадки відшкодування моральної шкоди. Таким чином, вимоги є хибними, помилковими, безпідставними та жодним чином не містять підстав для відшкодування моральної шкоди передбаченої статтями 1167, 1174 ЦК України. 
07.05.2026 до Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За даними інформаційної підсистеми «Розшук» інформаційно комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі – система ІПНП), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , у державному розшуку раніше не перебував та, станом на 29.04.2026, у державному розшуку не перебуває;- 22.12.2025 обліковувався за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП», на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.12.2025 № Е4228595, яке зареєстроване шляхом електронної міжвідомчої взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС в автоматичному режимі 22.12.2025 за № 14274 в Роздільнянському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Одеській;- 31.03.2026 знятий з обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП», на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_21 . Станом на 29.04.2026 за даними ІКС ІПНП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 знятий з обліку за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП», на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_21 . Також, Позивачем у цій справі усупереч наведених норм не доведено ані протиправності дій ГУНП в Одеській області та її посадових осіб, ані наявності шкоди, ані причинний зв`язок, між такою поведінкою та шкодою, якщо припустити її наявність, через що вимоги про стягнення шкоди у цій справі не підлягають задоволенню. Позивачем не було надано належних, та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних страждань, а саме: не надано жодних доказів що підтверджують вплив дій/ бездіяльності ГУНП в Одеській області на життєвий уклад та стан здоров`я позивача, які були б наслідком дій правоохоронного органу. Позивачем надано загальну інформацію щодо предмету спору та за наявними матеріалами неможливо достовірно встановити, чи дійсно була завдана Позивачу моральна шкода, якщо так, то у чому це виразилось. Разом з тим, ГУНП в Одеській області та посадові особи ГУНП жодних протиправних дій на Позивача не вчиняли, що виключає наявність підстав для зобов`язання вчинити певні дії у вигляді припинення протиправних дій та стягнення шкоди.
08.05.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якій позивач вказав, що загальна задокументована тривалість примусового утримання: з 16:43 до орієнтовно 21:00 = понад 4 години 17 хвилин безперервного примусового обмеження свободи через чотири різні локації. З урахуванням очікування та пошуку транспорту — понад 5,5 годин перебування під контролем поліції далеко від місця проживання. Стаття 259 КУпАП передбачає «доставлення» безпосередньо до місця складання протоколу . Протокол №5173 складено у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_17 ( АДРЕСА_4 ) жодним чином не є місцем складання протоколу і не охоплюється ст.259 КУпАП. Таким чином, 47-хвилинне утримання у Яремчанському відділку є самостійним позбавленням волі без жодних правових підстав, що порушує ст.29 Конституції України та ст.5 ЄКПЛ. Впродовж усього задокументованого часу примусового обмеження свободи (16:43– 21:00+) жодного процесуального документа складено не було, права Позивача не роз`яснювалися, захисник не пропонувався, родичі не повідомлялися. Ст.261 КУпАП встановлює, що при адміністративному затриманні складається протокол із зазначенням часу і мотивів затримання. Ст.29 Конституції України гарантує, що затримана особа негайно повідомляється про мотиви затримання та має право на захисника. ЄСПЛ у справі Yakovenko v. Ukraine (заява №15825/06) констатував, що відсутність документального оформлення затримання є найбільш серйозним порушенням ст.5 ЄКПЛ. Твердження Відповідача 6 про те, що ст.259 КУпАП «не передбачає складання окремого документа» не знімає конституційного обов`язку — незалежно від кваліфікації заходу, будь-яке фактичне позбавлення свободи вимагає дотримання гарантій ст.29 Конституції України. Незаконність розшуку встановлюється такими фактами: Позивач має задокументовану відстрочку від мобілізації, яка унеможливлює застосування заходів примусу у сфері військового обліку; Розшук ініційований 22.12.2025 на підставі «непостановки на облік за новою адресою» при тому, що зміни адреси в державних реєстрах не відбулося — помилка в даних є наслідком розбіжності між державними реєстрами (ОТГ та Дія), а не правопорушенням Позивача; Розшуковий статус тривав з (22.12.2025– 31.03.2026) щонайменше 99 ДНІВ. Точна дата зняття розшуку: згідно з витягом Резерв+ від 01.04.2026 розшук вже відсутній; найбільш вірогідно, що розшук зняли автоматично у день або після винесення Постанови № R453789 від 31.03.2026, тобто не пізніше 31.03.2026,що є визнанням його незаконності; Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події або складу правопорушення. Таким чином, всі дії поліції 28.03.2026 є похідними від незаконного розшукового запису і не мають самостійного правового обґрунтування. Протиправність дій Відповідача: участь підрозділу ГУНП (Яремчанське відділення) в примусовому обмеженні свободи на підставі незаконного розшукового запису; незаконне утримання Позивача у Яремчанському відділку 47 хвилин (17:25 18:12) без правових підстав; відсутність будь-якого процесуального документування впродовж 4+ годин утримання; збереження в базі АРМОР завідомо недостовірних відомостей щодо особи з відстрочкою.
11.05.2026 року від представника третьої особи Державної казначейської служби України надійшли пояснення, в яких зазначено, що положеннями статті 43 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Залучення або ж незалучення Казначейства чи його територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи його територіальний орган. Також, в пунктах 8, 9, 10, 11, прохальної частини позовної заяви позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду у загальному розмірі 80 000,00 грн (35 000,00 грн + 20 000,00 грн + 15 000, грн. + 10 000,00 грн) з Державного бюджету України через ДКСУ шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. Таким чином спосіб стягнення коштів «через Державну казначейську службу України» є помилковим та, на думку Казначейства, являє собою порушення норм процесуального права. Оскільки шлях виконання судових рішень не потребує деталізації у резолютивній частині судового рішення, а ДКСУ є окремою юридичною особою, яка не уособлює Державний бюджет України та не порушувала жодних прав позивача – позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню. Окремі юридичні особи, в тому числі, ГУ НП в Одеській області та ГУ НП в Івано-Франківській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, тому будь-які виплати, зокрема відшкодування завданої шкоди, повинно здійснюватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань. Також, ані ІНФОРМАЦІЯ_6 , ані ІНФОРМАЦІЯ_22 , ані ІНФОРМАЦІЯ_10 , ані ІНФОРМАЦІЯ_23 , не являються органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду. Звертаємо увагу суду, що позовні вимоги не стосуються незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, тому розрахунок шкоди у розмірі 80 000,00 грн є необрунтованим та не підлягає задоволенню.
11.05.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій позивач вказав, що оскільки ГУНП ігнорувало звернення від 11.02.2026, 24.02.2026 Позивач подав скаргу на урядову гарячу лінію (реєстраційний номер № БА-19895935) саме з приводу відсутності відповіді ГУНП. 02.03.2026 ГУНП надіслало відповідь на цю скаргу № 76338-2026, в якій повідомило про перенаправлення до Роздільнянського РВП. Відповідь по суті звернення від 11.02.2026 так і не надана. Перенаправлення звернення до Роздільнянського РВП — підрозділу, безпосередньо пов`язаного з ТЦК, дії якого оскаржувались, — суперечить ч. 5 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян», яка забороняє направляти скарги для розгляду тим органам або посадовим особам, дії яких оскаржуються. ГУНП як фактичний розпорядник бази АРМОР зобов`язане було відповісти по суті: повідомити підстави внесення персональних даних Позивача до бази розшуку, дату та підстави зняття відповідного запису — відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про Національну поліцію» та ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». Відповідь Роздільнянського РВП ГУНП № 76816-2026 від 02.03.2026, підписана дільничним офіцером ОСОБА_4 (відповідь на скаргу через урядову гарячу лінію), була складена та закрита у канцелярії за № 739 від 18.03.2026 — однак Позивачу офіційно не направлялась. Позивач дізнався про її існування лише 21.04.2026, отримавши її в месенджері від співробітника ГУНП ОСОБА_5 . Передача відповіді через месенджер не є виконанням офіційного обов`язку за ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян». Якби ця відповідь була офіційно надіслана до 27.03.2026 — затримання Позивача 28.03.2026 не відбулося б. Таким чином, приховування цього документа перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подальшим незаконним затриманням. Незалежно від того, чи є ГУНП «адміністратором» чи «користувачем» бази, воно зобов`язане надати відповідь суб`єкту персональних даних на його запит — відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про Національну поліцію» та ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». Навіть повідомлення «запис надійшов автоматично від ТЦК через систему МОУ» було б відповіддю по суті. Натомість — мовчання протягом понад трьох місяців. Докази моральної шкоди наявні в матеріалах справи: Медичний висновок № 19564 від 17.03.2026 (F43.2, I10) виданий до фізичного затримання — зафіксував шкоду здоров`ю як наслідок 100-денного незаконного розшуку та стану «правової невизначеності»; Квитанції на медикаменти за призначенням лікаря (разом 512,85 грн); Протокол № 5173 від 28.03.2026 — доказ фізичного затримання, що поглибило шкоду; Пряма загроза залишення малолітньої дитини-інваліда підгрупи А без єдиного законного представника. Причинний зв`язок є прямим та хронологічно підтвердженим. Розмір 20 000 грн є обґрунтованим і пропорційним.
12.05.2026 року від позивача надійшла відповідь на пояснення Державної казначейської служби України, в якій зазначено, що — у частині процесуального статусу ДКСУ — не суперечать позиції Позивача (ДКСУ залучено виключно для виконання рішення, не як відповідача); — у частині формулювання механізму виконання — є технічним зауваженням, яке суд може врахувати при формулюванні резолютивної частини, але яке жодним чином не є підставою для відмови у позові; — у частині доводів про «необґрунтованість» вимог та «завищеність» шкоди — є юридично хибними та такими, що суперечать ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173– 1174 ЦК України, ст. 245 КАС України та практиці ВП ВС і ЄСПЛ.
13.05.2026 року від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надійшли заперечення, в яких зазначено матеріали не підтверджують факту адміністративного затримання Позивача у розумінні статті 261 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не спростовують доводів Відповідача щодо добровільного погодження Позивача прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_17 . Надані Позивачем скріншоти фактично є лише візуальним відображенням інформації з екрану мобільного пристрою користувача та не містять жодних об`єктивних відомостей щодо : 1. застосування працівниками поліції фізичного примусу; 2. обмеження свободи пересування Позивача проти його волі; 3. оголошення про адміністративне затримання; 4. утримання Позивача у спеціально визначеному місці для затриманих осіб; 5. факту відмови Позивача добровільно прослідувати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Дії працівників поліції були зумовлені виключно наявністю відповідної інформації в офіційних інформаційних обліках про причетність ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення передбаченого за статтею 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та відповідно здійснювались у межах повноважень, передбачених законодавством України. Позивач добровільно погодився прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_17 , не заперечував проти таких дій, не чинив опору та не заявляв про застосування до нього будь-якого примусу. У зв`язку з цим відсутні правові підстави вважати, що працівниками поліції було застосовано адміністративне затримання у розумінні статті 261 КУпАП. Твердження Позивача щодо нібито « 47-хвилинного утримання» у Яремчанському відділкні поліції є припущенням та ґрунтується виключно на власному суб`єктивному тлумаченні даних геолокації. Позивачем не висловлювалось будь-яких заперечень щодо дій працівників поліції, не заявлялось про незаконність дій, не повідомлялось про застосування примусу чи обмеження свободи пересування. Позивач безпідставно ототожнює подальше перебування у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_17 із нібито триваючим адміністративним затриманням саме працівниками поліції. Відомості щодо порушення правил військового обліку та причетність Позивача до вчинення адміністративного правопорушення передбаченого за статтею 210 КУпАП були ініційовані та внесені саме ІНФОРМАЦІЯ_18 . ГУНП в Івано-Франківській області не є органом, уповноваженим: 1. приймати рішення щодо внесення відповідних відомостей; 2. визначати підстави їх внесення; 3. здійснювати оцінку правомірності перебування особи у відповідних обліках; Працівники поліції діяли виключно на підставі наявної інформації, що містилась в офіційних інформаційних обліках, сформованих уповноваженим органом.
13.05.2026 року до Одеського окружного адміністративного суду від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 28.03.2026 року працівниками відділення поліції №1 (м.Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області до ІНФОРМАЦІЯ_17 був добровільно доставлений в порядку ст..259 КУпАП військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , як порушник правил військового обліку. Порушення правил військового обліку внесено ІНФОРМАЦІЯ_18 22.12.2025 року на підставі рапорта №19159 від 21.12.2025 року 28.03.2026 року дане порушення було виявлено працівниками відділення поліції №1 (м.Яремче) та після доставки Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_24 був складений протокол №5173 про адміністративне правопорушення (зміна місця проживання та не став на військовий облік протягом 7 днів). Враховуючи місце проживання та перебування на військовому обліку, а також право на отримання відстрочки, після складання протоколу №5173 Позивачу була виписана повістка на 06.04.2026 року на 11.00 год. для його явки у ІНФОРМАЦІЯ_18 з метою уточнення його військово-облікових даних та розгляду справи, про що він особисто розписався в одержанні 28.03.2026 року та відпущено. Даний протокол був внесений в систему «Оберіг» того ж дня, де після алгоритму взаємодій в самій системі створилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності R453789, яка фактично була неактивна до моменту розгляду справи по суті. Підставою зняття порушення є внесення в систему «Оберіг» відповідно складених документів Під час складання протоколу. представники ІНФОРМАЦІЯ_17 жодного фізичного, психологічного чи будь-якого іншого тиску на Позивача не здійснювали. 30.03.2026 року супровідним листом за №916, у зв`язку з тим, що Позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_15 , протокол був направлений для його розгляду та прийняття відповідних рішень. У відповідності до алгоритму дій після доставляння працівниками правоохоронних органів до ТЦК та СП, останні надають відповідну довідку про доставку такого порушника правил військового обліку за встановленою формою. З метою надання довідки на військовозобов`язаного якого доставили працівники поліції, як порушника правил військового обліку, береться на військовий облік до ТЦК та СП до якого він був доставлений. Це ніяк не порушує права військовозобов`язаного, а дає можливість працівникам ТЦК та СП об`єктивно підійти до розгляду справ по суті доставляння його як порушника. Крім того, Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_17 були протиправними, та не довів того, що є причинний зв`язок між перебуванням у ІНФОРМАЦІЯ_25 та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення мали місце негативні наслідки для нього, що потребують відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 15000 грн.
14.05.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій позивач вказав, що відзив ІНФОРМАЦІЯ_17 : 1. Поданий з порушенням процесуального строку: встановлений судом строк (08.05.2026) пропущено на 3 дні — відзив подано 11.05.2026 всупереч офіційним даним єСуд про вручення ухвали 23.04.2026; 2. Не спростовує жодного з шести самостійних підстав незаконності Постанови № R453789: ні строку давності, ні підвідомчості, ні відсутності події правопорушення, ні відсутності вини, ні наявності відстрочки, ні процесуальних вад; 3. Не спростовує незаконності протоколу № 5173: фактично підтверджує, що єдиною підставою для дій стали відомості з бази розшуку АРМОР; 4. Не спростовує незаконності затримання: факт відсутності протоколу затримання (порушення ст.208, ст.261 КПК) Відповідачем 4 не заперечується; 5. Не спростовує наявності моральної шкоди: медичний висновок № 19564 є належним доказом.
15.05.2026 року до Одеського окружного адміністративного суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивач взятий на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_15 27.05.2010 року. Згідно рапорту начальника групи військового обліку солдатів і сержантів запасу ІНФОРМАЦІЯ_15 підполковника ОСОБА_6 військовозобов`язаних ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_20 , знаходиться на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_15 , отримав довідку ВПО за адресою АДРЕСА_3 змінив місце проживання. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив п. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», не повідомив про зміну проживання та в семиденний строк не став на військовий облік за місцем проживання. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 16.04.2022 УСЗН Малиновського р-ну ДП та СП Одеської МР видав позивачу довідку місця проживання ВПО №5137-5001109839. В подальшому 13.01.2026 року УСЗН Малиновського р-ну ДП та СП Одеської МР видалив посвідчення ВПО на основі даних з ЄІССС. Отже станом на дату встановлення ІНФОРМАЦІЯ_18 наявності порушення у позивача 21.12.2025 року позивач мав статус ВПО та порушував правила військового обліку щодо не перебування на військовому обліку за місцем проживання. Щодо доводів позивача про те, що в нього наявна відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, слід відмітити, що вказані обставини не звільняли позивача від обов`язку виконувати правила військового обліку. В свою чергу, за правилами статті 262 КУпАП органи (посадові особи) Національної поліції правомочні здійснювати адміністративне затримання, зокрема, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Таким чином, доставлення військовозобов`язаного до органу ТЦК та СП в силу зазначених вище норм законодавства здійснюється саме з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим. Тобто, у такому випадку в першу чергу здійснюється розшук особи та її доставлення до органу ТЦК та СП та в другу чергу складення протоколу про адміністративне правопорушення за правопорушення, визначені статтями 210 та 210-1 КУпАП . Отже, розшук військовозобов`язаного з метою доставлення/ адміністративного затримання оголошений у спірному випадку правомірно та у порядку, визначеному законом. Зазначене вище свідчить про безпідставність висновків позивача про протиправність дій відповідача, яка полягає у внесенні даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку без дотримання встановленої законодавством процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Позначка "Вас розшукує ТЦК" в електронному кабінеті інформує особу про звернення ТЦК та СП до територіального органу Національної поліції з метою доставлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері мобілізаційного законодавства, до ТЦК та СП для складання протоколу. Такі позначки мають виключно повідомлювальний характер, вони не є заходами адміністративного або іншого виду впливу, не є покаранням, не можуть слугувати самостійною підставою для притягнення до відповідальності, не є процесуальною дією щодо оголошення особи в розшук. Позивач не надав будь-яких доказів того, що ця інформація створила перешкоди для здійснення прав і законних інтересів, або поклала на нього обов`язки, не передбачені нормами чинного законодавства. Відповідач вважає, що не порушив вимоги законодавства про персональні дані, оскільки зазначена інформація не ідентифікує правопорушення, не містить юридичної кваліфікації (тверджень про винуватість), не відноситься до тієї групи даних, для внесення яких потрібні спеціальні правові підстави. Внесення такої інформації є механізмом комунікації, а не актом притягнення особи до юридичної відповідальності чи встановлення факту порушення, а відтак не породжує для позивача будь-яких правових наслідків.
19.05.2026 року 14.05.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач вказав, що протокол № 5173 від 28.03.2026, складений ІНФОРМАЦІЯ_12 , містить зовсім іншу підставу: під час «звірки з АІТС «Оберіг» виявлено» розбіжність між адресою реєстрації ( АДРЕСА_5 ) та адресою в єДокументі застосунку «Дія» (вул. Центральна, 1). Тобто ІНФОРМАЦІЯ_26 при затриманні посилався на іншу адресну розбіжність, що не має жодного відношення до ВПО-адреси. Відповідач-1 у відзиві посилається на одну підставу розшуку (ВПО адреса в Одесі), тоді як ІНФОРМАЦІЯ_26 затримував та складав протокол за принципово іншою підставою (розбіжність адрес у застосунку «Дія»). Жодна з двох версій не є законною. Існування двох взаємно неузгоджених офіційних версій єдиної «підстави» розшуку є самостійною ознакою незаконності всієї процедури. Довідка ВПО підтверджує факт тимчасового перебування за певною адресою і не є декларацією нового постійного місця проживання. Адреса у довідці ВПО — це адреса тимчасового перебування, а не «нова адреса місця проживання» у розумінні ст.37 Закону № 2232-XII. Зареєстрована адреса Позивача — АДРЕСА_5 — залишалась незмінною з 04.01.2021 (Витяг ОТГ № 2026/005380171 від 03.04.2026). Жодної декларації, заяви чи рішення про зміну місця реєстрації не існує. Відповідач-1 не надав жодного такого документа. Крім того, Адреса ВПО Позивача (м. Одеса, вул. Євгена Танцюри / Генерала Петрова, 40/117) належить до юрисдикції одеського ТЦК, а не ІНФОРМАЦІЯ_15 . Якщо Позивач і мав будь-який обов`язок щодо постановки на облік за ВПО-адресою — цей обов`язок стосується ТЦК за місцем ВПО. Роздільнянський ТЦК не є компетентним органом для контролю цього обов`язку і не мав правових підстав ініціювати розшук з цієї підстави. Довідка ВПО № 5137-5001109839 від 16.04.2022 — та сама, яку Відповідач-1 у відзиві називає підставою для розшуку — була автоматично анульована системою ЄІССС 13.01.2026 (запис у витязі системи ТЦК: «Видалення посвідчення ВПО на основі даних з ЄІССС»). Затримання Позивача відбулось 28.03.2026. На момент затримання (28.03.2026) довідка ВПО, що слугувала підставою розшуку, вже більше 74 днів юридично не існувала в реєстрах. Позивача затримали за «орієнтуванням», правова підстава якого припинила існування ще 13.01.2026. Це доводить повну правову нікчемність статусу «в розшуку» на момент затримання та незаконність самого затримання як похідного акту. Заява Позивача від 11.02.2026 (трек № 7601801430855, вручено 16.02.2026, підтверджується описом Ф.107 та трекінгом Укрпошти, наявними в матеріалах справи) залишається без відповіді. Строк відповіді — 30 днів (ст.20 ЗУ «Про звернення громадян») — спливав 17.03.2026. Відзив Відповідача-1 від 14.05.2026 жодним словом не пояснює цю бездіяльність. Станом на дату подання цієї відповіді на відзив минуло понад 90 днів від спливу законного строку.
19.05.2026 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої, просить суд:
- вважати вимогу 1 позову викладеною у редакції: визнати протиправною бездіяльність Відповідача-1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що полягає у: (а) незаконному ініціюванні статусу «в розшуку» щодо Позивача 22.12.2025 на підставі довідки ВПО № 5137 5001109839 від 16.04.2022, що є протиправним з таких самостійних підстав: — отримання довідки ВПО є підтвердженням факту вимушеного переміщення і не є «зміною місця проживання» у розумінні ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод ВПО» № 1706-VII); — строк давності для притягнення до відповідальності сплив не пізніше 12.08.2025 — відповідно до витягу ЄДРПВР, доданого самим Відповідачем-1 до відзиву, що фіксує внесення ВПО-адреси до реєстру 12.05.2025 (3 місяці від 12.05.2025 = 12.08.2025); за будь-яким варіантом обчислення строк сплив до моменту винесення Постанови № R453789 від 31.03.2026 (п.7 ч.1 ст.247, ч.9 ст.38 КУпАП); — ІНФОРМАЦІЯ_18 не є компетентним органом для контролю постановки на облік за ВПО-адресою в АДРЕСА_1 — обов`язок постановки на облік за ВПО-адресою (ч.4 ст.37 ЗУ № 2232-XII) стосується ТЦК за місцем перебування ВПО, тобто ІНФОРМАЦІЯ_19 ; — Позивачу не вручалась жодна повістка Роздільнянського ТЦК перед ініціюванням розшуку, що є порушенням обов`язкового досудового етапу виклику (п.56 Порядку № 1487); — на момент затримання 28.03.2026 довідка ВПО, що слугувала підставою розшуку, була автоматично анульована системою ЄІССС ще 13.01.2026, тобто підстава розшуку юридично не існувала впродовж 74 днів до затримання; (б) неприйнятті заходів для скасування статусу «в розшуку» протягом 100 днів (22.12.2025– 31.03.2026 включно) попри наявність чинної відстрочки, що підтверджена записом «Користується правом на відстрочку» в обліковій картці ІНФОРМАЦІЯ_15 від 28.03.2026 — власному документі Відповідача-1; (в) невідповіді на звернення Позивача від 11.02.2026 у встановлений законом строк (ст.20 ЗУ «Про звернення громадян») — станом на дату подання цієї заяви відповідь відсутня понад 90 днів від спливу строку;
- вважати вимогу 5 позову викладеною у редакції: визнати незаконним та скасувати протокол № 5173 від 28.03.2026, складений ІНФОРМАЦІЯ_12 (Відповідач 4), як такий, що: (а) складений виключно внаслідок незаконного розшуку, ініційованого Відповідачем-1 при наявній відстрочці від мобілізації та після спливу строків давності; (б) складений за відсутності складу адміністративного правопорушення: Позивач має чинну відстрочку від мобілізації за п.5 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як єдиний опікун дитини з інвалідністю підгрупи А; місце проживання не змінювалось (Витяг ОТГ № 2026/005380171); (в) є похідним незаконним актом (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП); (г) складений за підставою (розбіжність адрес АДРЕСА_2 з єДокументу застосунку «Дія»), принципово відмінною від підстави, на якій Відповідач-1 ініціював розшук (довідка ВПО, адреса АДРЕСА_3 ), що виключає правову тяглість між розшуком та протоколом — протокол є результатом самовільних дій Надвірнянського ТЦК, непов`язаних з підставою розшуку;
- вважати вимогу 6 позову викладеною у редакції: (а) закінчення пресічного строку давності — самостійна та безумовна підстава скасування: Відповідно до ч.9 ст.38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніше 3 місяців з дня виявлення, але не пізніше 1 року з дня вчинення — жоден із цих строків не підлягає поновленню. — Строк 1 рік з дня вчинення (отримання довідки ВПО 16.04.2022 — версія Відповідача-1): граничний строк — 16.04.2023. Сплив понад 3 роки тому. — Строк 3 місяці від виявлення (12.05.2025 — дата внесення ВПО-адреси до реєстру Відповідача-1, що підтверджується витягом ЄДРПВР, доданим самим Відповідачем-1 до відзиву): граничний строк — 12.08.2025. Сплив до ініціювання розшуку. — Строк 3 місяці від дати рапорту № 19159 (21.12.2025 — власна дата ТЦК, зафіксована в обліковій картці): граничний строк — 21.03.2026. Постанова від 31.03.2026 винесена через 10 днів після спливу. — Строк 3 місяці від офіційної дати «початку розшуку» (22.12.2025 — найсприятливіший для ТЦК варіант): граничний строк — 22.03.2026. Постанова від 31.03.2026 винесена через 9 днів після спливу. За БУДЬ ЯКИМ варіантом обчислення Постанова № R453789 від 31.03.2026 винесена після спливу пресічного строку давності. Провадження підлягало закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Ухвалою суду від 22.07.2026 заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог - задоволено. Прийнято до розгляду позовні вимоги в редакції заяви від 19.05.2026 та продовжити розгляд справи з їх урахуванням.
Ухвалою суду від 22.07.2026 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів - відмовлено.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , є військовозобов`язаним має відстрочку від мобілізації, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», строк дії – до завершення мобілізації.
11.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив: 1) Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо мене ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (ч.9 ст. 38, ст. 247 КУпАП); 2) Виправити недостовірні відомості у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно мене, ОСОБА_1 , шляхом виключення інформації щодо порушення правил військового обліку та подання мене у розшук; 3) Направити повідомлення відповідним органам Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення мене, ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою, в якій просив: 1) Надати інформацію щодо того, чи перебуваю він в статусі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. 2) Повідомити яке саме адміністративне правопорушення є підставою для перебування його в статусі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. 3) Повідомити коли (дата), ким (яким саме ТЦК та СП) та на підставі чого інформацію щодо визнання його особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, було додано до відповідного реєстру, ведення якого здійснює Національна поліція.
Листом від 02.03.2026 № 76338-2026, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області надано відповідь та повідомлено, що звернення, з яким він звернувся на урядову «гарячу лінію» (вх. № БА-19895935 від 24.02.2026), надійшло до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вх. ВДЗ № Б-5015/кц від 25.02.2026), та направлено на розгляд до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області, де зареєстровано до єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 2312 від 25.02.2026 року. На теперішній час, за викладеними відомостями, поліцейськими проводиться перевірка за результатами якої працівниками вищевказаного районного відділу поліції його буде проінформовано в установлений законодавством України термін. Інформуємо в порядку вимог абзацу 2 пункту 2 розділу ІІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 року № 100.
Згідно витягу з військово-облікового документа позивача у мобільному застосунку «Резерв+» станом на 20.03.2026, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_27 .
Також, наявна відмітка «Вас розшукує ТЦК», «ТЦК та СП 22.12.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити Вас для складання протоколу. Причина: не стали на військовий облік за новою адресою». 
28.03.2026 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ОСОБА_1 складено протокол № 5173 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та виписано повістку № 6 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 06.04.26 о 11 год. з метою уточнення даних.
31.03.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_10 винесено постанову № R453789 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Згідно витягу з військово-облікового документа позивача у мобільному застосунку «Резерв+» станом на 01.04.2026, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_28 .
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487).
Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено також Додаток 2 до Порядку № 1487, яким є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487) визначено, що військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до вимог частини 1 статті 27 Закону №3543-XII, у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно частини 1, 3 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Приписами частини 1 статті 34 Закону №2232-ХІІ передбачено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно пунктів 2, 3 Порядку №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (пункт 20 Порядку №1487).
Так, правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначені Законом України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" від 16.03.2017 №1951-VIII (далі - Закон №1951-VIII).
У відповідності до частини 8 статті 5 Закону № 1951-VІІІ органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Згідно з частиною 8 статті 5 Закону № 1951-VІІІ органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Частиною 1 статті 14 Закону № 1951-VІІІ встановлено - ведення Реєстру: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
Частиною 3 статті 14 Закону № 1951-VІІІ визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Згідно п. 9 розділу ІІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94 (далі - Порядок № 94) виправлення недостовірних відомостей Реєстру, а також включення (не включення) до Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, здійснюється за результатами розгляду їхньої мотивованої заяви із зазначенням підстав, передбачених законодавством, яка подається до органів ведення Реєстру.
Пунктом 4 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів № 559 передбачено, що у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін у паперовій формі повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Порядком № 94, а саме пунктом 12 розділу III, передбачено, що отримання призовником, військовозобов`язаним та резервістом інформації про своє включення (не включення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, здійснюється після особистого звернення та письмового запиту (в якому вказується прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує особу, яка подає запит) до органу ведення Реєстру або в електронному вигляді через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цифровізації.
При цьому, відповідно до статті 14-1 Закону України № 1951-VІІІ електронний кабінет - це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
З аналізу вищевикладених приписів Положення про ТЦК та СП і Порядку № 1487 вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки з метою виконання покладених на них завдань звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП (порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію) з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.
При цьому, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не ведуть бази розшуку органів поліції, зокрема не наповнюють відомостями базу даних розшуку Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області ІТС Інформаційний портал Національної поліції України, не вносять та не виключають до них відомості.
Суд зазначає, що норми пункту 56 Порядку №1487 містять поняття адміністративне затримання та доставлення призовників; норми пункту 9 Положення №154 містять поняття доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення. А за статтею 259 КУпАП, яка має назву "Доставлення порушника", з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю або порушенні військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України, правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - до органів Служби безпеки України її співробітником.
В свою чергу, за правилами статті 262 КУпАП органи (посадові особи) Національної поліції правомочні здійснювати адміністративне затримання, зокрема, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку як військовозобов`язаний та в реєстрі містяться відомості про порушення ним правил військового обліку.
В Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо ОСОБА_1 була наявна відмітка «Вас розшукує ТЦК», «ТЦК та СП 22.12.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити Вас для складання протоколу. Причина: не стали на військовий облік за новою адресою». 
При цьому, 22.12.2025 ОСОБА_1 обліковувався за категорією «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП», на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.12.2025 № Е4228595, яке зареєстроване шляхом електронної міжвідомчої взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС в автоматичному режимі 22.12.2025 за № 14274 в Роздільнянському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. 
Згідно рапорту начальника групи військового обліку солдатів і сержантів запасу ІНФОРМАЦІЯ_15 підполковника ОСОБА_6 військовозобов`язаних ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_20 , знаходиться на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_15 , отримав довідку ВПО за адресою АДРЕСА_3 змінив місце проживання. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив п. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», не повідомив про зміну проживання та в семиденний строк не став на військовий облік за місцем проживання.
Проте, з матеріалів справи слідує, що з 04.01.2021 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на теперішній час, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки від 16.04.2022 № 5137-5001109839 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, адреса місця проживання/перебування ОСОБА_1 – АДРЕСА_3 .
Однак, згідно витягу з ЄДРПВР, наданого ІНФОРМАЦІЯ_18 , щодо ОСОБА_1 18.05.2024 автоматично системо відбулися змін, а саме відбулося оновлення місця проживання та зазначено адресу: АДРЕСА_3 .
Також, згідно витягу з ЄДРПВР, вказана адреса ( АДРЕСА_3 ) містилась в період з 12.05.2025 по 13.01.2026. 
Тобто, станом на дату звернення ІНФОРМАЦІЯ_5 (від 22.12.2025 № Е4228595), яке зареєстроване шляхом електронної міжвідомчої взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС в автоматичному режимі 22.12.2025 за № 14274 в Роздільнянському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, в реєстрі містилась інформація про адресу позивача як ВПО, а відтак посилання відповідача ІНФОРМАЦІЯ_15 на порушення позивачем правил військового обліку щодо не перебування на військовому обліку за місцем проживання є безпідставними та спростовуються зібраними по справі доказами.
Таким чином, дії ІНФОРМАЦІЯ_15 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 є протиправними. 
В той же час, суд зауважує, що 11.02.2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив: 1) Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо мене ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (ч.9 ст. 38, ст. 247 КУпАП); 2) Виправити недостовірні відомості у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно мене, ОСОБА_1 , шляхом виключення інформації щодо порушення правил військового обліку та подання мене у розшук; 3) Направити повідомлення відповідним органам Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення мене, ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вказана заява від 11.02.2026 року отримана ІНФОРМАЦІЯ_29 отримана 16.02.2026 року, що підтверджується відстеженням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
З аналізу приписів ЗУ «Про звернення громадян» слідує, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року по справі № 280/4698/19, від 01 жовтня 2020 року по справі № 815/1178/17.
Однак, будь-яких доказів на підтвердження розгляду ІНФОРМАЦІЯ_18 заяви позивача від 11.02.2026 року матеріали справи не містять.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2026 року.
При цьому, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження розгляду відповідачем заяви, а її розгляд передбачає з`ясування обставин зокрема щодо дотримання заявником при зверненні приписів ЗУ «Про звернення громадян», суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 року, відповідно до приписів ЗУ «Про звернення громадян».
Також, судом встановлено, що 11.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою, в якій просив: 1) Надати інформацію щодо того, чи перебуваю він в статусі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. 2) Повідомити яке саме адміністративне правопорушення є підставою для перебування його в статусі особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. 3) Повідомити коли (дата), ким (яким саме ТЦК та СП) та на підставі чого інформацію щодо визнання його особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, було додано до відповідного реєстру, ведення якого здійснює Національна поліція.
Вказана заява від 11.02.2026 року отримана Головним управлінням Національної поліції в Одеській області отримана 17.02.2026 року, що підтверджується відстеженням про вручення поштового відправлення.
Разом з тим, судом встановлено та не спростовано відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, що ним в межах своїх повноважень не надано відповіді на заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 року.
При цьому, суд зауважує, що надання інформації, яка в тому числі запитувалась згідно заяви від 11.02.2026 року разом із відзивом, не свідчить про розгляд Головним управлінням Національної поліції в Одеській області заяви ОСОБА_1 від 11.02.2026 року відповідно до чинного законодавства.
Відтак, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2026 року та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 року, відповідно до приписів ЗУ «Про звернення громадян».
Що стосується позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови № R453789 від 31.03.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн., суд зазначає наступне.
28.03.2026 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ОСОБА_1 складено протокол № 5173 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
31.03.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_10 винесено постанову № R453789 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
30.12.2022 постановою Кабінету Міністрів України № 1487 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додатком до якого є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила №1487)
Підпунктом 7 пункту 1 Правил №1487 визначений обов`язок призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які повинні: особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.
Так, стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Відповідно до статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, в протоколі зазначено, що зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 . Під час перевірки військово-облікових даних військовозобов`язаного та звірки з АІТС «Оберіг» було виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, які затвердженні Постановою КСУ № 1487 від 30.12.2022, зміни місце проживання і не став на військовий облік, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Проте, з матеріалів справи слідує, що з 04.01.2021 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з цим, відповідно до примітки статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Також, в протоколі вказано, що розгляд справи відбудеться 06.04.2026 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_15 .
Проте, постанову № R453789 від 31.03.2026 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн. прийнято ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Суд зауважує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази щодо сповіщення позивача про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення саме в ІНФОРМАЦІЯ_28 .
В той же час, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.
Оскільки позивач не був належним чином сповіщений про дату та час розгляду справи слід констатувати, що постанова винесена із суттєвими порушеннями законодавства, зокрема, проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду.
Перевіривши оскаржувану постанову, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, яка, зокрема, визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийнята вона, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, добросовісно, розсудливо, колегія судів встановила недотримання суб`єктом владних повноважень таких критеріїв.
Отже, аналіз встановлених судом обставин справи та наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_12 не довів правомірність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
Тобто, якщо суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких підстав, що дійшов висновку, що оскаржуваного постанова № R453789 від 31.03.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
При цьому, суд звертає увагу, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
Вказана позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постановах від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17, від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18.
Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.
Відтак, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування протоколу № 5173 від 28.03.2026, складений ІНФОРМАЦІЯ_12 , як такий, що: складений виключно внаслідок незаконного розшуку; складений за відсутності складу адміністративного правопорушення (особа має чинну відстрочку, місце проживання не змінювалось); є похідним незаконним актом (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП), не підлягають задовленню.
Також, суд звертає увагу, що статтею 34 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи або навчання та покладається на керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності.
Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:
на військовий облік військовозобов`язаних:
які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;
які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;
військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;
які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;
зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;
які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;
призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу, молодшого, середнього складу поліції;
жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;
які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
які є кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону;
Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
Таким чином, приписами чинного законодавства чітко регламентовані випадки взяття на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України.
Водночас, суду не надано будь-яких доказів за яких підстав позивач, який перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_15 , взятий на облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_25 , а тому позовні вимоги в цій частині визнання протиправним рішення (наказ) ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про взяття Позивача — ОСОБА_1 — на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_13 ) є обґрунтованими.
Що стосується позовних вимог про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_14 , Головного управління Національної поліції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_16 , Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 23 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.
Згідно ч. 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до пунктів 56 - 58, 66 - 70 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
Європейський суд з прав людини також зазначав, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація, коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», пункти 203 - 204; рішення у справі «Вассерман проти Росії», пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії №2», заява №33509/04, пункт 100).
У постанові Верховного Суду у справі №750/6330/17 (адміністративне провадження №К/9901/37372/18) зазначено, що «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України)».
Отже, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
У постанові Верховного Суду від 29.02.2024 по справі № 205/818/23 зазначено, що саме на позивача покладено обов`язок довести, якими саме діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Так, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Разом з тим, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за наявності доказів протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ; протиправності постанови № R453789 від 31.03.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн. та протиправності рішення (наказу) ІНФОРМАЦІЯ_3 про взяття ОСОБА_1 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_13 ), суд не може вважати не доведеним факт того, що такими рішеннями та діями, а також необхідністю відновлення свого права шляхом оскарження такого рішення в судовому порядку, позивачу було спричинено моральну шкоду.
Згідно консультаційного висновку спеціаліста № 19564 від 17.03.2026 року, щодо ОСОБА_1 , в графі результати лабораторного дослідження, скарги вказано: пацієнт скаржиться на постійне почуття тривоги, пригнічений настрій, порушення засинання та переривчастий сон, періодичні головні болі, прискорене серцебиття та епізоди підвищення артеріального тиску до 150/100 мм рт. ст. 
В графі анамнез зазначено: Погіршення стану пацієнт пов`язує з тривалою стресовою ситуацією, викликаною правовою невизначеністю та неможливістю вирішення юридичних питань у встановлені законом строки з боку державних органів. Дана ситуація призвела до значного психоемоційного напруження, відчуття безпорадності та порушення звичного життєвого ритму.
Об`єктивний статус: При огляді: емоційно лабільний, контактний, але тривожний. АТ 145/95 мм рт. ст., Пульс - 88 уд./хв. Тремор пальців рук.
Висновок спеціаліста (встановлений діагноз): F43.2 - Розлад адаптації (реакція на тяжкий стрес). l10- Артеріальна гіпертензія (первинна), стадія 1.
Рекомендації: Медикаментозна терапія: Адаптол 500 мг по 1 таб. 2 рази на добу протягом 1 місяця. Гідазепам 0,02 мг по 1 таб. 2 рази на добу протягом 10-14 днів. Бісопролол 5 мг по 1 таб. вранці щоденно. Каптопрес - при підвищенні АТ понад 150/90 мм рт. ст. Рекомендовано курс індивідуальної психотерапії (6-10 сеансів) для стабілізації психоемоційного стану та подолання наслідків стресу. Суворе дотримання режиму праці та відпочинку (сон не менше 8 годин), обмеження психоемоційних навантажень, уникнення стресогенних факторів. Щоденний моніторинг артеріального тиску (ранок/вечір) з веденням щоденника. Динамічне спостереження у лікаря через 14 днів.
При цьому, згідно наданих до суду доказів погіршення стану позивача відбулось до подій, які відбулись 28.03.2026 року, в тому числі до складання протоколу № 5173 від 28.03.2026 року та винесення постанови № R453789 від 31.03.2026.
В той же час, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ІНФОРМАЦІЯ_22 , ІНФОРМАЦІЯ_30 , Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області будь-яких протиправних дій чи прийняття рішень щодо позивача ОСОБА_1 , як і не оскаржуються окремо дії, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_17 , ІНФОРМАЦІЯ_31 . 
Належних доказів існування заподіяння фізичного чи психічного впливу на позивача державними органами, а саме посадовими особами відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області до позову позивачем не надано.
В той же час, ухвалюючи рішення, суд звертає увагу на те, що права позивача були захищенні шляхом визнання протиправними дій та рішень відповідачів.
Також, позивачем переконливо не доведено, що саме через ненадання Головним управлінням Національної поліції в Одеській області відповіді на запит від 11.02.2026 року, позивач ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди. Наявність певних недоліків у роботі ГУ НП в Одеській області не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди».
Разом з тим, суд звертає увагу, що саме протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 в подальшому потягнули розвиток подій, що відбувся далі, а саме доставлення позивача працівниками ІНФОРМАЦІЯ_32 , складання протоколу № 5173 від 28.03.2026 року та винесення постанови № R453789 від 31.03.2026.
Таким чином, за сукупністю встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, та в цьому випадку справедливим та розумним розміром моральної шкоди буде 5 000 грн., які слід стягнути на користь позивача саме з ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Підсумовуючи викладене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI “Про судовий збір”, у зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, Одеська область, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15А, код ЄДРПОУ 40108740), ІНФОРМАЦІЯ_21 ( АДРЕСА_9 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_10 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (76018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, буд. 15, код ЄДРПОУ 40108798), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Державне підприємство "ДІЯ" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 24, код ЄДРПОУ 43395033) та Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ 37567646) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування протоколу, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2026 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_29 розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 року, відповідно до приписів ЗУ «Про звернення громадян».
Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2026 року, відповідно до приписів ЗУ «Про звернення громадян».
Визнати протиправною та скасувати постанову № R453789 від 31.03.2026 ІНФОРМАЦІЯ_3 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Визнати протиправним рішення (наказ) ІНФОРМАЦІЯ_3 про взяття ОСОБА_1 на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_13 ).
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.