ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/21618/25 Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Терези Ю.О., Файдюка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не здійснення на підставі ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунку та виплати пенсії з урахуванням індексації установленої, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 «Про індексацію пенсійних та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» ОСОБА_1 , у розмірі 90% від сум грошового забезпечення визначеного на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2024 №13/13826/с, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.10.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити на підставі ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 , перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації установленої, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 «Про індексацію пенсійних та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», у розмірі 90% від сум грошового забезпечення визначеного на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2024 №13/13826/с, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.10.2024 року.
Позов обґрунтовано ти що, ідповідач протиправно не здійснив перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації, встановленої постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118, від 24.02.2023 № 168 та від 23.02.2024 № 185, на підставі статей 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 90% від грошового забезпечення, визначеного довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2024 № 13/13826/с, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.10.2024 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України №?2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням норм, встановлених постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», складено довідку від 25.11.2024 №?13/13826/с про розмір грошового забезпечення станом на 01.09.2024 за посадою, з якої був звільнений позивач.
Згідно з вказаною довідкою, розмір грошового забезпечення позивача становить:
Посадовий оклад - 9300,00 грн;
Оклад за військовим званням - 1480,00 грн;
Надбавка за вислугу років (50%) - 5390,00 грн;
Надбавка за особливості проходження служби (100%) - 16170,00 грн;
Надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 1395,00 грн;
Премія (430%) - 39990,00 грн.
Усього: 73?725,00 грн.
Керуючись статтями 43, 51, 63 Закону України №?2262-XII, позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, на підставі зазначеної довідки про грошове забезпечення.
Однак відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку.
Крім того, відповідачем було здійснено нарахування пенсії позивачеві з урахуванням індексації, передбаченої постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №?118 та від 24.02.2023 №?168, починаючи з 01.03.2022 та 01.03.2023 відповідно. Проте розмір пенсії до виплати було обмежено.
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не здійснення на підставі ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунку та виплати пенсії з урахуванням індексації установленої, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 «Про індексацію пенсійних та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» ОСОБА_1 , у розмірі 90% від сум грошового забезпечення визначеного на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2024 №13/13826/с, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.10.2024 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини третьої статті 43 Закону №2262 пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також іншим особам, які відповідно до цього Закону мають право на пенсійне забезпечення, і членам їхніх сімей визначаються виходячи із розміру грошового забезпечення. При цьому до такого розміру включаються посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, процентна надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема надбавки, доплати, підвищення, а також премії у розмірах, установлених законодавством, із яких сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Порядок здійснення такого обчислення визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною вісімнадцятою статті 43 Закону №2262 передбачено, що у випадку, коли на момент призначення або виплати пенсії змінюється розмір хоча б одного з видів грошового забезпечення чи для відповідних категорій осіб запроваджуються нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) або премії у розмірах, визначених законодавством, пенсія повинна призначатися з урахуванням таких змін чи нововведень, а вже призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Відповідно до положень статті 63 Закону №2262 перерахунок пенсій, призначених військовослужбовцям, іншим особам, які мають право на пенсію відповідно до цього Закону, а також членам їхніх сімей, у зв`язку з набранням ним чинності здійснюється на підставі документів, що містяться у пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на момент проведення такого перерахунку.
У разі подання пенсіонером після призначення пенсії додаткових документів, що підтверджують право на її подальше підвищення, перерахунок пенсії здійснюється відповідно до норм цього Закону. При цьому такий перерахунок проводиться за минулий період, але не більш як за дванадцять місяців до дня подання відповідних документів і не раніше дня введення в дію цього Закону.
Усі пенсії, призначені відповідно до Закону №2262, підлягають перерахунку у разі підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення за цим Законом. Такий перерахунок здійснюється на умовах, у порядку та в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Якщо ж унаслідок проведення такого перерахунку розміри пенсій звільнених із військової служби осіб, а також інших осіб, які мають право
Перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців чи інших осіб, які відповідно до цього Закону мають право на такий перерахунок, або у зв`язку із запровадженням для цих категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) чи премій у розмірах, установлених законодавством, який не був проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, уповноважених видавати довідки для проведення перерахунку пенсії, здійснюється з моменту виникнення права на такий перерахунок без будь-якого обмеження строком.
Суд звертає увагу, що право позивача на проведення перерахунку пенсії є безспірним, а необхідною передумовою для реалізації такого права є оформлення уповноваженим державним органом оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, яка використовується для здійснення відповідного перерахунку.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з 01 березня 2022 року розміри пенсій, призначених згідно зі статтями 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших передбачених законодавством доплат, підлягають підвищенню військовослужбовцям, іншим особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), а також членам їхніх сімей, якщо пенсію було призначено до 31 грудня 2021 року включно. Таке підвищення здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного абзацом другим пункту 1 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, установленого законом.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» з 01 березня 2023 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших встановлених законодавством доплат, з урахуванням розміру підвищення пенсій, проведеного відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», підвищуються військовослужбовцям, іншим особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), а також членам їхніх сімей, якщо пенсію призначено до 31 грудня 2022 року включно. Таке підвищення проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень пункту 10 цієї постанови та в межах максимального розміру пенсії, установленого законом.
Абзацом другим пункту 1 постанови №118 визначено, що з 01 березня 2022 року перерахунок пенсій відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій згідно з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої було сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.
Абзацом другим пункту 1 постанови №168 передбачено, що з 01 березня 2023 року перерахунок пенсій відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій згідно з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується при обчисленні пенсії, тобто коефіцієнта збільшення, у розмірі 1,197.
Відповідно до абзацу другого відповідного пункту Постанови №118 та абзацу другого відповідного пункту Постанови №168 підвищення пенсії, передбачене абзацом першим зазначених пунктів, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
Згідно з абзацом третім відповідного пункту Постанови №118 підвищення пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного абзацом другим пункту 1 цієї постанови, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31 грудня 2021 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також при проведенні її перерахунку відповідно до цього Закону. Водночас така норма не поширюється на перерахунки пенсій, проведені у період з 1 січня 2021 року до 28 лютого 2022 року за рішеннями Кабінету Міністрів України на підставі частини четвертої статті 63 зазначеного Закону.
Аналогічно, відповідно до абзацу третього відповідного пункту Постанови №168 підвищення пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного пунктом 1 цієї постанови, здійснюється також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31 грудня 2022 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також при її перерахунку відповідно до зазначеного Закону. При цьому виняток становлять перерахунки, проведені у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Крім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі - Постанова №185) визначено, що з 1 березня 2024 року перерахунок пенсій відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій згідно з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., №19, ст.663), здійснюється із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої було сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796.
Пунктом 2 Постанови №185 передбачено, що з 1 березня 2024 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших установлених законодавством доплат, з урахуванням підвищення пенсій, проведеного відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (Офіційний вісник України, 2022 р., №18, ст.968) та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (Офіційний вісник України, 2023 р., №26, ст.1475), підвищуються військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їхніх сімей, якщо пенсія була призначена до 31 грудня 2023 року включно, шляхом застосування коефіцієнта збільшення, визначеного пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень пункту 3 Постанови №185 та в межах максимального розміру пенсії, установленого законом.
Положеннями пункту 3 Постанови №185 визначено, що у випадку, коли розмір підвищення пенсії, отриманий за результатами перерахунку, передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1- 7 пункту 2 цієї постанови, є меншим ніж 100 гривень, пенсіонеру встановлюється щомісячна доплата у розмірі, якого не вистачає до зазначеної суми. Така доплата враховується під час проведення наступних перерахунків пенсії.
Крім того, зазначеним пунктом встановлено, що розмір збільшення пенсії, визначений за результатами перерахунку, проведеного відповідно до пункту 1 та підпунктів 1- 7 пункту 2 Постанови №185, не може перевищувати 1500 гривень.
Отже, правовою підставою для проведення індексації пенсії позивача з 1 березня 2024 року шляхом застосування коефіцієнта збільшення 1,0796 є саме постанова Кабінету Міністрів України №185.
Підвищення пенсії, передбачене зазначеними нормативними положеннями, підлягає врахуванню під час здійснення подальших перерахунків пенсії відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Судом установлено, що при проведенні спірного перерахунку пенсії її розмір було обмежено максимальним розміром.
Щодо положень пункту 2 Постанови №118, пункту 2 Постанови №168 та пункту 2 Постанови №185, якими передбачено здійснення підвищення пенсій з 01.03.2022, 01.03.2023 та 01.03.2024 у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, суд зазначає, що відповідно до загального правила вирішення колізій нормативно-правових актів, закріпленого у частині третій статті 7 КАС України, у разі невідповідності положень нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, чи іншому нормативно-правовому акту суд застосовує той нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, відповідно до якого у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи у національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосовувати саме той підхід, який є найбільш сприятливим для особи.
У межах спірних правовідносин наведені приписи Постанов №118, №168 та №185 не узгоджуються з положеннями Закону №2262-XII, з урахуванням юридичних наслідків Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016. Саме положення Закону №2262-XII є спеціальними нормами, а тому підлягають пріоритетному застосуванню відповідачем при вирішенні питання щодо розміру пенсійного забезпечення позивача.
Крім того, положеннями закону не передбачено можливості обмеження максимальним розміром пенсійної виплати, визначеної за наслідками проведення перерахунку пенсії.
Законодавством також не надано територіальному органу Пенсійного фонду України повноважень самостійно, на власний розсуд, установлювати підстави та умови для обмеження розміру пенсійних виплат. Отже, відповідні дії ГУ ПФУ є протиправними, оскільки вчинені не у спосіб та поза межами повноважень, визначених законом, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України.
Обмеження максимального розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, уперше було запроваджено Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії, крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду, або щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших установлених законодавством доплат до пенсії, за винятком доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, призначених або перерахованих відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», а також відповідно до постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Одночасно Законом №3668-VI було внесено зміни до статті 43 Закону №2262 та викладено її у відповідній редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії, з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших установлених законодавством доплат до пенсії, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, не міг перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 визнано такими, що не відповідають Конституції України, тобто неконституційними.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини зазначеного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, визнані неконституційними, втратили чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а саме з 20 грудня 2016 року.
У Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 Конституційний Суд України, визнаючи положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, виходив із того, що норми-принципи, закріплені у частині п`ятій статті 17 Конституції України, щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які проходять службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, мають пріоритетний і безумовний характер.
Відтак заходи, спрямовані на забезпечення державою належного соціального захисту зазначеної категорії осіб, не можуть бути скасовані, обмежені або звужені з мотивів економічної доцільності чи у зв`язку із соціально-економічними обставинами.
Конституційний Суд України також наголосив, що встановлення обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, право яких на пенсійне забезпечення визначається Законом №2262, порушує саму сутність конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, на яких покладено обов`язок із захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
Таким чином, починаючи з 20 грудня 2016 року, з огляду на правові наслідки Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016, частина сьома статті 43 у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» фактично відсутня, оскільки втратила чинність. Відповідно, подальші зміни, які формально вносилися до цієї частини шляхом заміни окремих слів і цифр, не могли бути реалізовані, оскільки стосувалися норми, яка вже не була чинною.
Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі №522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі №343/870/17.
Колегія суддів зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, було запроваджено Законом №3668-VI, яким одночасно внесено відповідні зміни до статті 43 Закону №2262 шляхом викладення її у редакції Закону №3668-VI.
Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 та частини першої статті 2 Закону №3668-VI у частині поширення її дії на пенсії, призначені відповідно до Закону №2262, були прийняті одночасно, спрямовані на регулювання одних і тих самих правовідносин, а саме обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262, та є тотожними за своїм змістом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 надав оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин щодо обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців та визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262.
Водночас положення статті 2 Закону №3668-VI у частині поширення її дії на Закон №2262, які за змістом дублюють положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, тобто є однопредметними правовими нормами, прийнятими одночасно для врегулювання тих самих правовідносин, змін не зазнали та формально продовжували передбачати обмеження максимального розміру пенсії осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється відповідно до Закону №2262.
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин існувала колізія між положеннями Закону №2262, які повинні застосовуватися з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, та положеннями Закону №3668-VI у частині встановлення обмеження максимального розміру пенсії особам, яким пенсію призначено відповідно до Закону №2262.
Оскільки норми зазначених законів по-різному регулюють правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначені відповідно до Закону №2262, у частині можливості обмеження таких пенсій максимальним розміром, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені правові норми суперечать одна одній.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52 та 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства належить передусім до компетенції національних органів. Водночас суд повинен переконатися, що спосіб тлумачення і застосування національного законодавства спричиняє наслідки, сумісні з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням їх тлумачення у практиці Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини також зауважив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, яка допускає можливість різного тлумачення його положень, порушує вимогу щодо якості закону, передбачену Конвенцією, та не забезпечує особі належного захисту від свавільного втручання органів публічної влади у її майнові права.
Отже, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи у національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати той підхід, який є найбільш сприятливим для особи.
Крім того, відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, згідно з яким людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Застосування судом принципу верховенства права здійснюється з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. При цьому право на звернення до адміністративного суду з метою захисту прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 наголосила, що положення законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, повинні тлумачитися на користь особи.
Також у постанові від 13 лютого 2019 року, ухваленій у зразковій справі №822/524/18, Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на положення статей 1, 8, 92 Конституції України та статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, дійшла висновку, що за наявності неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи у національному законодавстві, а також правових прогалин у механізмі захисту прав людини та основоположних свобод, зокрема у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для особи підхід.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не положення Закону №3668-VI у частині обмеження пенсії максимальним розміром.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого визначено Законом №2262, є протиправним.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо нездійснення на підставі статей 43, 51 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсійних та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», індексації, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», а також індексації, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», у розмірі 90 відсотків сум грошового забезпечення, визначеного на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 листопада 2024 року №13/13826/с, без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 01 жовтня 2024 року.
Водночас належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача суд першої інстанції обґрунтовано визначив зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити на підставі статей 43, 51 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 «Про індексацію пенсійних та додаткових заходів підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», індексації, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», а також індексації, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», у розмірі 90 відсотків сум грошового забезпечення, визначеного на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 листопада 2024 року №13/13826/с, без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 01 жовтня 2024 року.
Обираючи відповідний спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції правильно врахував вимоги щодо його ефективності у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року.
Водночас колегія суддів зауважує, що суд не вправі підміняти собою суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, та приймати замість нього рішення, віднесене законом до компетенції такого органу. Суд також не може надавати вказівки, які фактично свідчили б про вирішення питань, що належать до дискреційних повноважень відповідного суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходили б за межі визначених законодавством повноважень суду.
Разом із тим покладення на відповідача обов`язку провести перерахунок і виплату пенсії відповідно до встановлених судом правових умов не є втручанням у його дискреційні повноваження, оскільки у спірних правовідносинах у відповідача відсутня свобода вибору між кількома правомірними варіантами поведінки. Такий обов`язок безпосередньо випливає з вимог Закону №2262 та спрямований на відновлення порушеного права позивача.
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності цих висновків і не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Ю.О.Тереза

В.В.Файдюк