Справа № 194/1027/26 
Номер провадження 2/194/1127/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 серпня 2026 року м. Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді     Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання  Григор`євої А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить стягнути на свою користь з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 258 810,00 грн. Позивач зазначає що з 12.06.2003 по 19.09.2023 працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» («Шахтоуправління Дніпровське») з повним робочим днем під землею. Стаж роботи у шкідливих умовах праці складає більше 19 років. 19.09.2023 року позивач був звільнений з займаної посади відповідно до ст.38 КЗпП України у зв?язку з виходом на пенсію. 3 09.04.2025 року позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності, відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер 153/25/569/В від 02.05.2025 (номер рішення 153/25/569/P), з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 09.04.2025 встановлено третю групу інвалідності за основним діагнозом M54.17 - радикулопатія, попереково-крижовий відділ. Супутні діагнози: H90.0 - кондуктивна втрата слуху, двостороння, J60 -пневмоконіоз вугільника, M15.0 - первинний генералізований (остео) артроз. Причина інвалідності - професійне захворювання. Причина втрати професійної працездатності є професійне захворювання, встановлено 50% втрати професійної працездатності з 09.04.2025 року. Дата повторного оцінювання 01.05.2026. При подальшому повторному переогляді 11.05.2026 позивачу підтверджено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, Згідно з актом П-4 про розслідування професійного захворювання, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів трудового процесу, вимушена робоча поза, пил, важкість праці, шум, несприятливий мікроклімат. Все це призвело до: хронічного обструктивного захворювання легень, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів, двобічного плечолопаткового періартрозу, нейросенсорної приглуховатості ІІ ступеня. Внаслідок чого, ОСОБА_1 була протипоказана робота підземно, тяжка фізична праця в умовах несприятливого мікроклімату. Позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, був змушений пройти курс лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв?язків, у зв?язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити медичні огляди та обстеження, та відновлювальні процедури, лікування, у зв?язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуваю фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Крім того, професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на його організм, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Після встановлення позивачу відсотків втрати професійної працездатності стан його здоров?я не відновлюється, тільки погіршується. Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де ОСОБА_1 працював, тим самим порушивши ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов?язок, що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань.. Спричинену моральну шкоду внаслідок професійного захворювання позивач оцінює в сумі 258 810 грн. без урахування податку з доходу фізичних осіб і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою суду від 01.06.2026 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представником відповідача ОСОБА_2 надано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає наступне. На вимогу статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», Відповідач забезпечив Позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, створив безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим. Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку Відповідача. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб Відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Позивач вказує, що змушений був пройти курс лікування, проте в якому закладі та коли проходив такий курс не зазначає. Відсутні в матеріалах справи також і будь-які направлення лікарів на лікування, рецептів для отримання ліків тощо. Позивач зазначає, що позбавлений нормальних життєвих зв`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте позивач не конкретизує в чому це виражено. Доказів того, що через стан здоров`я та встановлення третьої групи інвалідності позивачу протипоказана будь-яка робота навіть в полегшених умовах, і відповідно, суду не надано. Отже, з наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні. Також позивач,обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, зазначає у позові, що з моменту отримання хронічного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, які обґрунтовані важкістю самопочуття і особливостями лікування. При цьому на підтвердження зазначених тверджень в порядку ст. 81 ЦПК України позивач не надав жодного доказу. Позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми. 
Крім того, представник відповідача у відзиві просив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Однак, обґрунтування щодо недоцільності розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження представником відповідача не надано.
Як передбачено частинами 4,5 статті 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, тобто справа виникає з трудових відносин і може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження згідно з пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.
Справа про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, не належить до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження і перелік яких наведений у частині 4 статті 274 ЦПК України. Сума моральної шкоди, заявлена позивачем до стягнення (ціна позову) не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи та матеріалами справи підтверджено, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у період з 12.06.2003 року по 19.09.2023 (а.с. 9-10).
19.09.2023 року ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.
10.03.2025 року Начальником Південно – Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, з якого вбачається, що позивачу встановлені діагнози: Вертеброгенна радикулопатія L5,S1 праворуч зі стійким больовим, м?язово-тонічним, нейродистрофічним синдромами на тлі остеохондрозу, спондилоартрозу попереково- крижового відділу хребта, протрузії дисків L3-L4 до 0,3 см, L4-L5 до 0,35 см, L5-S1 до 0,35см. Рецидивуючий перебіг. Фаза загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта другого ступеня, код M54.1; деформуючий артроз ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ступеня), деформуючий артроз колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня), больовий синдром, код M17-M19; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А», фаза нестійкої ремісії. Легенева недостатність першого ступеня, код J44,J43.8; двобічна хронічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_3 і Н.І. Пономарьової, код Н 90.3) (а.с. 11-12).
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер 153/25/569/В від 02.05.2025 (номер рішення 153/25/569/P), убачається, що ОСОБА_1 з 09.04.2025 встановлено третю групу інвалідності за основним діагнозом M54.17 - радикулопатія, попереково-крижовий відділ. Супутні діагнози: H90.0 - кондуктивна втрата слуху, двостороння, J60 -пневмоконіоз вугільника, M15.0 - первинний генералізований (остео) артроз. Причина інвалідності - професійне захворювання. Причина втрати професійної працездатності є професійне захворювання, встановлено 50% втрати професійної працездатності з 09.04.2025 року з датою повторного оцінювання 01.05.2026 (а.с.16-17).
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер 135/26/1616/В від 11.05.206 ОСОБА_1 підтверджено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з датою повторного оцінювання відсотка непрацездатності 01.05.2029 року (а.с.18-19).
На підтвердження звернення за медичною допомогою внаслідок отриманого професійного захворювання позивачем надано виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, які свідчать про перебування ОСОБА_1 на лікуванні внаслідок отриманого професійного захворювання (а.с.21-28).
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Статтею 153 КЗпП України, передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Пунктами 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) визначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 210/3177/17.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає не доведеним, факт спричинення моральної шкоди саме з вини відповідача, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.
Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 1167 ЦК України.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн., в іншій частині відмовити.
Також слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24) Суд зазначив, що правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (ЄДРПОУ 00178353, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень) на р/р UA908999980313111256000026001 в Казначействі України (ЕАП), код ЄДРПОУ 37993783, отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 серпня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», ЄДРПОУ 00178353, місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Представник відповідача: Єлістратов Роман Вячеславович, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.
Суддя       Ю.І. Соколова