Справа № 462/5045/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді – Мруць І. С. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» – Кізко Лесі Сергіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» – Кізко Леся Сергіївна через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №CL-119521 від 27.06.2018 року у розмірі 45884,64 грн. та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.06.2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СL-119521 на суму 27000 грн. Первісним кредитором виконані умови договору та перераховані кошти згідно договору однак відповідачем умови договору не виконані внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 45884,64 грн. яка складається з 24935,20 грн. заборгованості за кредитом, 20949,44 грн. заборгованості за відсотками. Зазначає, що відповідно до договору факторингу до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №СL-119521 від 27.06.2018 року. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
17.06.2026 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строку позовної давності. У заяві визнає, що 27.06.2018 року між ним та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір №CL-119521 на суму кредиту 27000 грн. Однак, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки пропущений строк позовної давності, з 25 червня 2021 року і до 20 травня 2026 року пройшло майже п`ять років. Також зазначає, що не отримував повідомлення про відступлення права вимоги та вважає що подані позивачем докази не відповідають вимогам ст. 175 ЦПК України.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 27.06.2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СL-119521 підписаний відповідачем разом з Анкетою –заявою, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів. (а.с.7-11)
Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 27000 грн, строк кредитування: 36 місяців терміном до 25 червня 2021 року. Також погоджено процентну ставку за користування кредитом та порядок видачі та повернення кредитних коштів.
На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено копії меморіальних ордерів №35255969 від 27.06.2018 року на суму 12095,52 грн. та №35255963 від 27.06.2018 року на суму 14904,48 грн. Також позивачем долучено виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 (а.с.15-16, 17)
При цьому, суд бере до уваги що відповідач у заяві від 17.06.2026 року не заперечує факт укладання договору та отримання коштів згідно договору №СL-119521 від 27.06.2018 року.
25 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу №250621/1. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу відбулося відступлення прав вимоги за договором №СL-119521 від 27.06.2018 року. (а.с.20-32)
Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги позивачем до відповідача та відсутність підтверджень про повідомлення відповідача про такий перехід, оскільки такі суперечать матеріалам справи. (а.с. 29-33)
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стосовно посилань відповідача щодо дотримання строків позовної давності суд зазначає наступне.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).
Також, у пункті 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні№ від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, однак з 4 вересня 2025 року перебіг позовної давності відновився на підставі Закону України № 4434-IX.
Беручи до уваги, що з 12 березня 2020 року строки, визначені статтею 257 ЦПК України, були продовжені на строк дії такого карантину, а з 24 лютого 2022 року строк позовної давності був зупинений на строк до 4 вересня 2025 року, який з 4 вересня 2025 року відновився на підставі Закону України № 4434-IX. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, заявлені в межах строку позовної давності, а тому доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності безпідставні.
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором №СL-119521 від 27.06.2018 року здійснені первісним кредитором відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 45884,64 грн., з яких 24935,20 грн. – заборгованість за тілом кредита, 20949,44 грн. – заборгованість за процентами за період з 27.08.2018 року по 24.06.2021 року (а.с.34)
Беручи до уваги отримання відповідачем кредиту, невиконання відповідачем умов договору, що призвело до порушення терміну погашення кредиту за кредитним договором, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, надані представником позивача, оскільки відповідачем такий не оспорено, свого розрахунку суду не представлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2662.40 грн. що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи (а.с.49). На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 2662.40 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 76-78, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -
ухвалив:

позовну заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» – Кізко Лесі Сергіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задоволити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - заборгованість за договором №СL-119521 від 27.06.2018 року у розмірі 45884 (сорок п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні, 64 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» - 2662(дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні, 40 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», місце знаходження: 04112, м. Київ, вул. Жамбила Жаьбаєва, 7, ЄДРПОУ: 37356981;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення суду складено 21 серпня 2026 року.

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць