20.07.2026

Справа № 720/2622/25
Провадження № 2/720/339/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року     Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Княгницької Ю.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що з метою отримання кредитних послуг 22 жовтня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 490026-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 15000 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,7 процентів за кожен день користування кредитом, на засадах строковості та поворотності кредитних коштів. 21 грудня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 490026-КС-004, відповідно до якої ОСОБА_1 було надано ще кредит на 10000 гривень на тих же умовах. Проте, відповідач не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів, внаслідок чого станом на 04 вересня 2025 року допустив кредитну заборгованість в сумі 28947 гривень 32 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу – 18228 гривень 92 копійок та заборгованість за прострочених платежів по процентах в сумі 10718 гривень 40 копійок. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з нього в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та справу розглянути у його відсутності. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду відзив, в якому позов визнав частково, посилаючись на те, що позивач дійсно отримав від позивача кредит в сумі 25000 гривень. На погашення кредиту відповідачем було сплачено 22943 гривень 21 копійка. На думку представника позивача вказані кошти мали бути направлені позивачем на погашення тіла кредиту відповідно до п. 4.5 кредитного договору № 490026-КС-004. Крім цього, позивачем незаконно було нараховано, а відповідачем сплачено комісію та неустойку за кредитним договором, у зв`язку із чим розрахунок проведений позивачем є неправильним та таким, що суперечить закону. Представник позивача подав власний розрахунок, із урахуванням того, що позивачем були незаконно нараховані суми комісії та неустойки, які відповідно мали бути направлені на погашення тіла та процентів по кредиту, відповідно до якого сума кредитної заборгованості становить 16506 гривень 51 копійка, з них заборгованість по тілу кредиту – 10486 гривень 89 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом – 6019 гривень 62 копійки. 
У поданому до суду відповіді на відзив, представник позивача послався на законність нарахування комісії та неустойки, зазначивши те, що позивач добровільно погодив умови договору кредиту, графік та термін його погашення, тому підстави для перерахунку заборгованості відсутні, у зв`язку зі чим позов підтримав. 
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 жовтня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 490026-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 15000 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,7 процентів за кожен день користування кредитом, на засадах строковості та поворотності кредитних коштів. Строк, на якій надається кредит – 16 тижнів. 
21 грудня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 490026-КС-004, відповідно до якої ОСОБА_1 було надано ще кредит на 10000 гривень на тих же умовах.
В той же час, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору щодо своєчасного повернення коштів, внаслідок чого станом на 04 вересня 2025 року допустив кредитну заборгованість.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по кредиту становить 28947 гривень 32 копійок, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу – 18228 гривень 92 копійок та заборгованість за прострочених платежів по процентах в сумі 10718 гривень 40 копійок.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю).
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на офіційному веб-сайті позичальника у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Пунктом 2.5 кредитного договору № 490026-КС-004 від 22 жовтня 2024 року передбачено сплату відповідачем комісії за видачу кредиту в сумі 3000 гривень. 
Відповідно до п. 4.2.2 договору сторони на момент укладання договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. 
Так, відповідач мав сплатити 05 листопада 2024 року 3300 гривень на погашення кредиту, з яких 1725 гривень мали бути направлені на погашення комісії, а 1575 гривень мали бути направлені на погашення процентів за користування кредитом. 
Відповідно до даного графіку 19 листопада 2024 року відповідач мав сплатити позивачу 3300 гривень на погашення кредиту, з яких 1275 гривень мали бути направлені на погашення комісії, 555 гривень на погашення тіла кредиту та 1470 гривень на погашення процентів за користування кредитом. 
З розрахунку позивача за кредитом вбачається, що відповідачем 06 листопада 2024 року було сплачено 3300 гривень на погашення кредиту, з яких 1725 гривень були перераховані банком на погашення комісії, а 1575 гривень були перераховані на погашення процентів за користування кредитом. 
19 листопада 2024 року відповідачем було сплачено 3000 гривень на погашення кредиту, з яких 975 гривень були перераховані банком на погашення комісії, 555 гривень на погашення тіла кредиту та 1470 гривень на погашення процентів за користування кредитом. 
20 листопада 2024 року відповідачем було сплачено 300 гривень на погашення кредиту, які були перераховані банком на погашення комісії.
Таким чином, з перших трьох платежів банком було перераховано 3000 гривень на погашення комісії за видачу кредиту. 
Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування та стягнення комісії суд виходить з наступного. 
Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Позивачем в кредитному договорі встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію за видачу кредиту в розмірі 3000 гривень, але вказаний пункт договору порушує статті 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та є грубим порушенням чинного законодавства.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати комісію за управління (видачу) кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Враховуючи те, що позивачу встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 2.5 кредитного договору № 490026-КС-004 від 22 жовтня 2024 року, укладеного між позивачем та відповідачем щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за видачу кредиту (комісії) є нікчемним.
Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року за № 496/3134/19, яка є обов`язковою для виконання судами України. 
Крім цього, глава 7 кредитного договору вміщує інформацію про наслідки невиконання або неналежного виконання сторонами обов`язків за договором. 
Так, згідно п. 7.5 договору у разі несвоєчасного повернення отриманого Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1 (один) процент від неповерненої суми Кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне повернення отриманого Кредиту здійснюється на залишок неповерненоїсуми Кредиту за кожен день після закінчення строку кредитування до дати фактичного повернення всієїсуми Кредиту. 
Пунктом 7.6 передбачено, що у разі не здійснення сплати Процентів та/або Комісіїза видачу Кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту), та/або Комісії за видачу додаткових грошових коштів у Кредит (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів), та/або суми кредиту у визначені цим Договором та додатковими угодами до Договору терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 32 % (Тридцять дві цілих нуль сотих процентів) від розміру простроченої заборгованості , який визначається відповідно до умов, описаних нижче. Штраф застосовується за кожен факт невиконання або неналежного виконання Позичальником передбаченого цим Договором грошового зобов`язання згідно з графіком платежів, якщо станом на 00 годин 00 хвилин 3 (третього) дня після дати чергового платежу згідно з графіком, Позичальник не погасив і має прострочену заборгованість за Договором, на яку нараховується штраф. Складові простроченої заборгованості, на яку нараховується штраф: сума прострочених Процентів, сума простроченої Комісії за користування Кредитом, сума Комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів, суму простроченого Кредиту, що не були оплачені в дати, які передбачені до сплати у відповідному періоді користування Кредитом графіком платежів (і не нараховується на суми простроченоїзаборгованості у попередніх періодах і на суми будь-яких штрафів). Нарахування штрафу за порушення грошових зобов`язань здійснюється на станом на 00 годин 00 хвилин 3 (третього) дня після дати, яка є останнім днем періодичного платежу згідно з графіком платежів, на наступну суму заборгованості: • якщо в момент нарахування штрафу загальний розмір простроченої заборгованості Позичальника за цим Договором є більшим, ніж розмір платежу за користування Кредитом у відповідному періоді згідно з графіком платежів – штраф нараховується на суму платежу за користування Кредитом у відповідному періодізгідно з графіком платежів; • якщо в момент нарахування штрафу загальний розмір простроченої заборгованості Позичальника за цим Договором є меншим, ніж розмір платежу за користування Кредитом у відповідному періоді згідно з графіком платежів – штраф нараховується на залишок простроченої заборгованості за Договором (при цьому, якщо в момент нарахування штрафу загальний розмір простроченої заборгованості Позичальника за цим Договором є меншим ніж 100 (сто) гривень – штраф не нараховується). У випадку погашення Позичальником простроченої заборгованості за Договором у повному обсязі до 00 годин 00 хвилин 3 (третього) дня після дати, яка є останнім днем періодичного платежу згідно з графіком платежів, нарахування штрафу за порушення грошових зобов`язань не здійснюється. Сукупна сума штрафів, нарахованих за кожен факт порушення зобов`язань Позичальником на підставі цього пункту Договору, та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі Договору, не може перевищувати половини суми, одержаної Позичальником від Кредитодавця за цим Договором, і не може бути збільшена за домовленістю Сторін. Позичальник зобов`язаний сплатити штраф, нарахований Кредитодавцем у порядку, передбаченому цим пунктом Договору, у той же день, коли Кредитодавцем було нараховано штраф. 
Згідно п. 7.7 договору у разі прострочення Позичальником сплати Процентів або Комісії, Кредитодавець має право розірвати цей Договір за своєї ініціативою, проінформувавши про це Позичальника письмово за 30 (тридцять) календарних днів.
07 січня 2025 року відповідачем було сплачено 4318 гривень 09 копійок на погашення кредиту, з яких 1046 гривень 81 копійка були перераховані банком на погашення неустойки. 
В той же час, з 24 лютого 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.
15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, суд доходить до висновку, що нарахування та стягнення позивачем неустойки з відповідача в сумі 1046 гривень 81 копійка за порушення свого обов`язку щодо своєчасного погашення кредиту у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану.
Зазначене узгоджується із висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22.
Таким чином, позивач незаконно нарахував та стягнув із відповідача комісію за видачу кредиту в сумі 3000 гривень та неустойку в сумі 1046 гривень 81 копійка.
Вказані суми коштів, повинні були бути перераховані на погашення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом відповідно до п.п. 4.2.4, 4.4 кредитного договору. 
Ухвалою Новоселицького районного суду від 28 травня 2026 року у товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» витребувано новий детальний розрахунок кредитної заборгованості за договором № 490026-КС-004 від 22 жовтня 2024 року про надання кредиту та додатковою угодою № 1 до договору № 490026-КС-004 від 21 грудня 2024 року, із урахуванням того, що перераховані відповідачем банку кошти у вигляді комісії в сумі 1725 гривень від 06 листопада 2024 року, комісії в сумі 975 гривень від 19 листопада 2024 року, комісії в сумі 300 гривень від 20 листопада 2024 року, комісії в сумі 2000 гривень від 07 січня 2025 року та неустойки в сумі 1046,81 гривень від 07 січня 2025 року, слід вважати такими, що погашають тіло кредиту. 
В своєму листі до суду від 30 червня 2026 року представник позивача послався на законність нарахування відповідачу комісії та неустойки, оскільки останній погодився із умовами кредитного договору та підписав графік погашення кредитної заборгованості. Новий розрахунок заборгованості суду не був наданий.
В той же час, суд з вищенаведених мотивів не погоджується із думкою сторони позивача та вважає, що позивачем були нараховані відповідачу комісію за видачу кредиту та неустойку під час дії воєнного стану незаконно, а тому позивач мав перерахувати вказані платежі на погашення тіла та процентів по кредиту. 
Представник відповідача посилаючись на те, що розрахунок кредитної заборгованості наданий позивачем є необґрунтованим, та таким, що не узгоджується з матеріалами справи, на його спростування надав власний розрахунок, що узгоджується із постановою Верховного Суду України № 753/7883/15 від 11 липня 2018 року.
Відповідно до даного розрахунку кредитна заборгованість становить 16506 гривень 51 копійка, з них заборгованість по тілу кредиту – 10486 гривень 89 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом – 6019 гривень 62 копійки. 
Даний розрахунок кредитної заборгованості наданий стороною відповідача позивачем не був спростований та контр-розрахунок до суду не поданий, тому суд вважає за можливе взяти його за основу як письмовий доказ, який підтверджує суму кредитної заборгованості відповідача. 
Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в сумі 16506 гривень 51 копійка, з них заборгованість по тілу кредиту – 10486 гривень 89 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом – 6019 гривень 62 копійки. 
В стягненні решти нарахованої суми тіла та процентів за кредитним договором слід відмовити за безпідставністю. 
Крім цього, відповідно до п. 1 ч ст. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно до задоволеної суми позову. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної суми позову, що становить 1381 гривню. 
На підставі ст.ст. 526, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 625, 1049, 1054 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму кредитної заборгованості за кредитним договором № 490026-КС-004 від 22 жовтня 2022 року, що становить 16506 гривень 51 копійка, з них заборгованість по тілу кредиту – 10486 гривень 89 копійок, заборгованість по процентах за користування кредитом – 6019 гривень 62 копійки. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеної суми позову в розмірі 1381 гривні. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя           Ляху Г.О.