КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №373/2132/26 Головуючий у І інстанції - Свояк Д.В.
апеляційне провадження №33/824/4281/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 серпня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченка Василя Володимировича на постанову судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2026 року, якою закрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, депутатки Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , - 

установив:

Постановою судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2026 року провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2026 року, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП та накласти на неї стягнення у межах санкції сказаної статті.
Перевіривши апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду апеляційний судом та підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.287 КУпАП, постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Порядок перегляду постанови судді встановлений спеціальною нормою, зокрема, ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якою постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
При цьому, перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а ч.5 ст.7 КУпАП регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Проте, оскаржуючи до суду апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав і не обґрунтував обставини, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Обґрунтовуючи право на оскарження судового рішення, прокурор, наголошуючи на положенні ч.8 ст.294 КУпАП, вказує про те, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги не має повноважень на повернення апеляційної скарги особі, яка її подала. Окремо прокурор зазначає, що нормами ст.250 КУпАП передбачена обов`язкова участь прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, а також відсутність обмежень на оскарження постанови судді прокурором у таких справах.
Однак такі твердження прокурора не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ст.250 КУпАП не передбачено право на оскарження таких постанов, а ч.2 ст.294 цього Кодексу встановлено обмеження на оскарження прокурором постанов у справах про адміністративні правопорушення з посиланням на ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.
Окрім того, що стосується доводів прокурора, з посиланням в апеляційній скарзі на положення статей Конституції України, на наявність у нього права на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, слід враховувати таке.
Дійсно, п.8 ст.129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Проте, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, але не встановлює коло осіб, які мають право на апеляційне оскарження у справах про адміністративне правопорушення, порядок і строк такого оскарження. Як зазначено вище, суб`єкти, порядок та строки апеляційного оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачені саме ч.2 ст.294 КУпАП.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з постановою Верховного Суду України від 03 березня 2016 року, поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК України, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007).
Отже конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Окрім того ч.8 ст.294 КУпАП дійсно передбачені повноваження суду апеляційної інстанції саме за наслідками розгляду апеляційної скарги. Разом з тим, на стадії перевірки дотримання скаржником вимог ч.2 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції перевіряє, чи належною особою подана апеляційна скарга, чи підписана скарга, чи подана апеляційна скарга у передбачений законом строк, чи наявне, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, клопотання про поновлення строку, тощо.
У разі не дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, наведених вище вимог, апеляційна скарга повертається такій особі.
Зважаючи на те, що у даній справі провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, не відбулось, чинним на даний час законодавством прокурор не наділений правом на апеляційне оскарження даної постанови судді першої інстанції.
Таким чином, оскільки подана апеляційна скарга не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч.5 ст.7 КУпАП, слід дійти висновку про відмову прокурору у прийнятті апеляційної скарги до розгляду з поверненням її особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, Київський апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області Кравченка Василя Володимировича на постанову судді Переяславського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2026 року стосовно ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала, а матеріали справи про адміністративне правопорушення - до Переяславського міськрайонного суду Київської області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду К.П. Приходько