Справа № 185/2842/25
Провадження № 2/185/4508/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2026 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді Перекопського М.М., 
за участю секретаря судового засідання Шевченко Н.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позвом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 1560209 від 14 лютого 2020 року.
Після звернення до суду найменування позивача було змінено. Відповідно до наказу № 70-К від 01 липня 2025 року, виданого на виконання рішення єдиного учасника товариства № 1778 від 01 липня 2025 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» з 01 липня 2025 року перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». Код ЄДРПОУ юридичної особи - 43657029 - не змінився.
Зміна найменування юридичної особи не є її реорганізацією, не має наслідком вибуття особи зі спірних матеріальних правовідносин та не потребує процесуальної заміни сторони у справі. Тому надалі в тексті рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» іменується позивачем.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 32 623,05 грн, яка складається із: 14 999,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 16 874,10 грн заборгованості за процентами та 749,95 грн заборгованості за комісією. Крім того, позивач просив стягнути 2 422,40 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтовано тим, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 1560209, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 14 999,00 грн строком на 30 днів.
Позивач зазначав, що договір було укладено в особистому кабінеті позичальника на вебсайті ТОВ «МІЛОАН» та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, направленим на номер мобільного телефону, зазначений під час оформлення кредиту.
Відповідно до умов договору сума кредиту становила 14 999,00 грн, строк кредитування - 30 днів із 14 лютого 2020 року, а датою повернення кредиту та сплати інших передбачених договором платежів визначено 15 березня 2020 року. Договором передбачено проценти за користування кредитом у розмірі 3 374,78 грн за ставкою 0,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним та одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 749,95 грн.
01 квітня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу № 01/04 відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а 13 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за договором факторингу № 1/4 відступило право вимоги ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» за договором про споживчий кредит № 1560209 від 14 лютого 2020 року. Після зміни найменування ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» продовжує брати участь у справі під найменуванням ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС».
Представник відповідача подав відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, зокрема, що надана позивачем копія кредитного договору не містить електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором, анкета-заява та графік розрахунків також не містять такого підпису, а тому, на його думку, позивач не довів волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору.
Крім того, представник відповідача заперечував факт фактичного отримання відповідачем 14 999,00 грн кредитних коштів, посилаючись на недоліки наданого позивачем платіжного доручення та відсутність у ньому повного номера банківської картки. Також відповідач заперечував належність доказів переходу права вимоги до позивача.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти наведених представником відповідача доводів та просив задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, позивач просив витребувати в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про належність ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписку за цим рахунком за період із 14 до 20 лютого 2020 року.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові та електронні докази окремо та в їх сукупності, суд доходить таких висновків.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, а кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Щодо заперечень відповідача стосовно укладення кредитного договору суд зазначає таке.
Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» електронний договір може бути укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
З анкети-заяви на кредит № 1560209 вбачається, що в ній зазначено персональні дані ОСОБА_1 , зокрема РНОКПП НОМЕР_2 , паспортні дані, адресу проживання, електронну адресу та номер мобільного телефону НОМЕР_3 .
В анкеті також відображено процес оформлення кредиту: заповнення заяви, її автоматичну перевірку, перевірку в бюро кредитних історій, скорингову оцінку та підписання договору.
З хронології вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 1560209 вбачається, що 14 лютого 2020 року відповідачем введено дані за заявою, заяву направлено на розгляд, проведено відповідні автоматичні перевірки, перевірку за даними бюро кредитних історій та скорингову оцінку, а о 09 год 50 хв 59 с позичальником підписано одноразовим ідентифікатором і направлено ТОВ «МІЛОАН» електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. У цей же час друковану форму укладеного договору було розміщено в особистому кабінеті позичальника.
У кредитному договорі зазначено ОСОБА_1 як позичальника, її РНОКПП, паспортні дані, адресу проживання, електронну пошту та номер телефону НОМЕР_3 , а в реквізитах сторін міститься позначка про підписання договору позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Належність зазначеного номера телефону відповідачу підтверджується також інформацією незалежної від кредитодавця особи - АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Так, у відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що серед номерів телефонів, які знаходяться або знаходилися в анкетних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , наявний номер НОМЕР_3 , тобто саме той номер телефону, який відповідач зазначила під час оформлення кредиту та який міститься в кредитному договорі.
Таким чином, номер телефону, використаний під час оформлення електронного кредитного договору та для ідентифікації позичальника, збігається з номером телефону, зазначеним у банківських анкетних даних відповідача.
Наведені обставини в їх сукупності спростовують заперечення представника відповідача про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору.
Щодо факту отримання відповідачем кредитних коштів суд зазначає таке.
За умовами кредитного договору кредитні кошти мали бути надані позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої нею в особистому кабінеті.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит суду повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 , рахунок IBAN НОМЕР_5 .
З наданої банком виписки за цим рахунком установлено, що 14 лютого 2020 року на картку відповідача зараховано переказ у сумі 14 999,00 грн.
Сума зарахування повністю збігається із сумою кредиту, передбаченою договором № 1560209, та була зарахована саме в день його укладення.
З цієї ж банківської виписки вбачається, що після зарахування кредитних коштів відповідач розпоряджалася грошовими коштами на рахунку: 14 лютого 2020 року здійснено переказ із картки на картку у розмірі 14 000,00 грн, а в наступні дні здійснювалися операції зі зняття готівки, переказу коштів та розрахунків у торговельних закладах.
Отже, належність картки відповідачу, факт надходження на цю картку точної суми кредиту в день укладення договору та подальше розпорядження коштами є належними та достатніми доказами фактичного отримання відповідачем кредитних коштів.
Тому заперечення представника відповідача щодо неналежності наданого позивачем платіжного доручення самі собою не спростовують факт отримання кредиту, оскільки цей факт підтверджено безпосередньо банківською установою, яка обслуговувала рахунок відповідача.
Щодо переходу права вимоги суд виходить із такого.
З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за кредитним договором № 1560209 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за договором факторингу № 01/04, а 13 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відступило відповідне право вимоги ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» за договором факторингу №1/4.
Після набуття права вимоги найменування ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» було змінено на ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС». Така зміна найменування не свідчить про вибуття кредитора зі спірного зобов`язання, оскільки юридична особа з кодом ЄДРПОУ 43657029 продовжує існувати під новим найменуванням.
Отже, ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» є тією самою юридичною особою, яка під попереднім найменуванням ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набула право вимоги за кредитним договором № 1560209.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання нею своїх прав іншій особі за правочином, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав.
Доводи представника відповідача щодо недоведеності переходу права вимоги суд оцінює у сукупності з усіма матеріалами справи та доходить висновку, що вони не спростовують набуття ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1560209.
Щодо розміру заборгованості суд зазначає таке.
Договором визначено, що кредит у розмірі 14 999,00 грн надається на 30 днів із 14 лютого 2020 року, а кінцевою датою його повернення є 15 березня 2020 року. За цей строк договором визначено проценти в розмірі 3 374,78 грн, нараховані за ставкою 0,75 % за кожен день користування кредитом.
Графіком розрахунків передбачено, що на 15 березня 2020 року до сплати належало 14 999,00 грн тіла кредиту, 3 374,78 грн процентів та 749,95 грн комісії.
Водночас позивач просить стягнути з відповідача 16 874,10 грн процентів, тобто проценти, нараховані не лише в межах установленого договором тридцятиденного строку кредитування, а й після його закінчення.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом існує в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу строку кредитування кредитор не вправі продовжувати нарахування саме договірних процентів як плати за правомірне користування кредитом. Такий підхід відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування регулятивних процентів за статтею 1048 ЦК України та наслідків прострочення грошового зобов`язання.
Отже, вимога про стягнення процентів є обґрунтованою лише в частині 3 374,78 грн, тобто процентів, передбачених договором за погоджений сторонами строк кредитування.
Доказів продовження сторонами строку кредитування чи укладення відповідної угоди про пролонгацію матеріали справи не містять.
Щодо заявленої до стягнення комісії в розмірі 749,95 грн суд зазначає таке.
Пунктом 1.5.1 кредитного договору передбачено одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 749,95 грн, що становить 5 % від суми кредиту. При цьому зі змісту цього пункту не вбачається, за яку саме окрему послугу позичальнику встановлено таку плату, крім самого факту надання кредиту.
Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача комісії, пов`язаної з наданням, обслуговуванням або супроводженням кредиту, оскільки така комісія фактично є платою за дії кредитодавця, які вчиняються ним у межах власної діяльності з укладення та виконання кредитного договору і не становлять самостійної послуги, замовленої позичальником. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 зазначила, що банк не може стягувати плату за управління кредитом, оскільки такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Ураховуючи споживчий характер кредитних правовідносин, а також те, що кредитодавець отримує плату за користування кредитом у вигляді процентів, покладення на позичальника додаткової плати за дії кредитодавця, які не мають ознак окремої споживчої послуги, є необґрунтованим. За таких обставин вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають.
Таким чином, обґрунтований розмір грошової заборгованості відповідача становить 14 999,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 3 374,78 грн заборгованості за процентами, нарахованими в межах установленого договором строку кредитування, а всього - 18 373,78 грн.
Щодо судових витрат.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України в разі часткового задоволення позову судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір: 2 422,40 грн ? 18 373,78 грн : 32 623,05 грн = 1 364,33 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що позивачем заявлено та підтверджено такі витрати в розмірі 6 000,00 грн.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України в разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3 379,29 грн.
Інші доводи сторін не впливають на наведені висновки суду та не потребують окремої відповіді, оскільки суд надав оцінку всім основним аргументам, які мають істотне значення для вирішення спору.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, статтями 509, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 625, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, Законами України «Про електронну комерцію», «Про споживче кредитування», суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за договором про споживчий кредит № 1560209 від 14 лютого 2020 року в загальному розмірі 18 373 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят три) гривні 78 копійок, яка складається з:
14 999 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту;
3 374 (три тисячі триста сімдесят чотири) гривні 78 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими в межах установленого договором строку кредитування.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», код ЄДРПОУ 43657029, судовий збір у розмірі 1 364 (одна тисяча триста шістдесят чотири) гривні 33 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС», код ЄДРПОУ 43657029, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 379 (три тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 29 копійок.
В іншій частині позову відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс", РНОКПП 43657029, вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська обл. обл., 07406. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя         М.  М.  Перекопський