Справа № 465/10584/25 
Провадження 2/465/1977/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
08.07.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді Мигаль Г.П.,
при секретарі судового засідання Білінській С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша Львівська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна,
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування обтяження у виді арешту на квартиру, просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовує тим, що ВДВС Франківського ЛМУЮ у м. Львові у рамках виконавчого провадження № 2530263, на підставі виконавчого листа 2-3755 від 06.10.2005 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідні дані містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. ОСОБА_2 21.05.2025 як один із співвласників вищезазначеної квартири звернувся із заявою до Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції з проханням зняти арешт з квартири. Заява була прийнята відповідачем та зареєстрована за № 5971 від 21.05.2025. Однак відповідачем відмовлено у задоволені прохання, посилаючись на ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Повідомлено, що матеріали виконавчого провадження, виконання якого було накладено вищезазначені арешти, знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Інформація щодо вказаного виконавчого провадження відсутня у Автоматизованій системі виконавчого провадження. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, згідно з п.2 Розділу ХІ «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року. У зв`язку з несвоєчасним зняттям арешту з нерухомого майна позивачки - ОСОБА_1 відбулося порушення її основних прав та свобод.
Ухвалою суду від 07.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивачки подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просить задоволити, та просить здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки..
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України, не подав відзиву, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності просять здійснювати розгляд справи за їх відсутності.
Представник третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на квартиру виданого 17.05.1996, зареєстрованого у Львівському МБТІ у реєстровій книзі за № 13666, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .
Згідно з довідкою, виданою Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 17.06.2026 № 2/1747, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 17.05.1996 Державним підприємством ЖКК ТБО «Львівбуд», згідно з розпорядженням №262 від 25.03.1996.
Відповідно до відповіді Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України від 04.06.2025 №40241 на заяву від 21.05.2025р. (вх. №5971 від 21.05.2025) щодо зняття арешту з квартири адресою: АДРЕСА_1 . Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) повідомив, що згідно з даними, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Ресстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, підставою для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер обтяження: 2530263), є виконавчий лист №2-3755, 06.10.2005, ВДВС Франківського ЛМУЮ. Матеріали виконавчого провадження, з виконання якого було накладено вищевказані арешти, знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання, та інформація щодо вказаного виконавчого провадження відсутня у Автоматизованій системі виконавчого провадження. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, згідно з п. 2 Розділу ХІ "Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцям", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року. Роз`яснено право зняття арешту в судовому порядку.
Згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.06.2005 у справі №2-3755\05 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» 4212,78 грн боргу. Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до відомостей з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Реєстраційний номер: 2530263 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт на підставі виконавчого листа ВДВС Франківського ЛМУЮ №2-3755, виданого: 06.10.2005.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, встановлених законом.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як роз`яснено п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" № 5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.
Таким чином, відповідно до ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий лише за рішенням суду.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження»
Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3755, виданого 06.10.2005 ВДВС Франківського ЛМУЮ на нерухоме майно позивачки (квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ) накладено обтяження у вигляді арешту (заборони) на все нерухоме майно. Встановити усі обставини, які були підставою для накладення арешту, не вбачається можливим у зв`язку із тим, що відділ виконавчої служби не зберіг відповідної справи, матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Позивачка зверталася до відповідача щодо зняття обтяження, однак їй відмовили в такому. 
Оскільки на час звернення з позовом до суду наявне обтяження, накладене на майно позивачки (квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ), внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, суд дійшов висновку, що право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування обтяження у виді арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позов необхідно задовольнити.
У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29).
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 54, 59 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 229, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша Львівська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної власності  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №2530263 від 06.10.2005 року, реєстраційний номер обтяження: 2530263 від 25.10.2005.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ 35009269, адреса: 79057, м.Львів, вул. Конотопська, 6/8.
Треті особи: 
ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 
ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Перша Львівська державна нотаріальна контора, ЄДРПОУ 02899370, адреса: 79005, м. Львів, вул. Саксаганського, 6.
Повне рішення складено 08.07.2026.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.