Справа № 686/14890/26
Провадження № 1-кп/686/1852/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12026243000000473 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,
встановив: 
ОСОБА_4 26 лютого 2026 року, перебуваючи в населеному пункті Добропілля Покровського району Донецької області, усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи в порушення вимог п.9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р., а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 р., умисно, незаконно, шляхом привласнення знайденого, придбав ручний протитанковий гранатомет типу «BULSPIKE-AT» із маркуванням на корпусі «BULSPIKE-ATT-6-24 OLVP-22 T-5-24 4B72 9-24-T», який придатний для здійснення пострілу з подальшим вибухом, сім корпусів ручних осколкових оборонних гранат типу «Ф-1» із маркуванням «107 14-83 Т», один корпус ручної осколкової оборонної гранати типу «Ф-1» із маркуванням «386-4-59 Т», вісім уніфікованих підривачів типу «УЗРГМ-2» із маркуванням на зовнішній стороні важеля «161-82 УЗРГМ-2 УЗЧП» на внутрішній «386-190-82», які при конструктивному поєднанні утворюють вісім бойових ручних осколкових оборонних гранат типу «Ф-1», що придатні для здійснення вибуху, 2005 патронів калібру 5.45 мм, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї та придатні для стрільби, які він (не доповівши командуванню про знайдене) умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, в період часу з 26 лютого 2026 року до 01 березня 2026 року (моменту їх вилучення працівниками поліції) зберігав при собі у вказаному населеному пункті, звідки зазначені бойові припаси вирішив перевезти до місця власного проживання - у місто Івано-Франківськ та 01 березня 2026 року, будучи водієм автомобіля марки «Toyota», моделі «Hilux», н.з. НОМЕР_1 , на цьому транспортному засобі, діючи умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, здійснив перевезення (носіння) вищевказаних бойових припасів, однак 01 березня 2026 року, близько 17 год. 05 хв., на блок посту, що розташований на 278-му кілометрі траси М-30, сполученням «Стрий-Ізварино», неподалік с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області, працівниками УПП в Хмельницькій області було зупинено зазначений автомобіль, керований ОСОБА_4 , в якого виявлено та вилучено: ручний протитанковий гранатомет типу «BULSPIKE-AT» із маркуванням на корпусі «BULSPIKE-ATT-6-24 OLVP-22 T-5-24 4B72 9-24-T» (придатний для здійснення пострілу з подальшим вибухом); сім корпусів ручних осколкових оборонних гранат типу «Ф-1» із маркуванням «107 14-83 Т», один корпус ручної осколкової оборонної гранати типу «Ф-1» із маркуванням «386-4-59 Т», вісім уніфікованих підривачів типу «УЗРГМ-2» із маркуванням на зовнішній стороні важеля «161-82 УЗРГМ-2 УЗЧП» на внутрішній «386-190-82» (які при конструктивному поєднанні утворюють вісім бойових ручних осколкових оборонних гранат типу «Ф-1», що придатні для здійснення вибуху); 2005 патронів калібру 5.45 мм (які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї та придатні для стрільби), які ОСОБА_4 умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав, зберігав та носив.
За придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч.1 ст.263 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він, будучи військовослужбовцем ЗС України, 26.02.2026 р., під час виконання бойового завдання в населеному пункті Добропілля Покровського району Донецької області, в одному з підвальних приміщень знайшов ручний протитанковий гранатомет типу «BULSPIKE-AT», вісім корпусів бойових гранат типу «Ф-1» з підшивачами до них, які лежали окремо, а також 2005 патронів калібру 5.45 мм, що були поміщенні в поліетиленові пакети, про вказані боєприпаси ОСОБА_4 командуванню не доповів, а залишив їх собі, помістивши до автомобіля марки та моделі «Toyota Hilux», н.з. НОМЕР_1 , на якому з цими боєприпасами 01.03.2026 р. виїхав із вказаного населеного пункту, прямуючи до місця проживання в м.Івано-Франківськ, однак цього ж дня на блокпосту (розташованому на 278-му кілометрі траси М-30, сполученням «Стрий-Ізварино», неподалік с.Давидківці Хмельницького району Хмельницької області) був зупинений працівниками поліції, яким ОСОБА_4 добровільно видав означенні боєприпаси, маркування яких і кількість були такі, як зазначено в обвинувальному акті. При цьому підтвердив ОСОБА_4 й ту обставину, що йому було достеменно відомо, що знайдені ним гранатомет, гранати та патрони є боєприпасами, що відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, однак не дивлячись на це, не маючи відповідного дозволу, він умисно, незаконно придбав, як знайдене, вказані боєприпаси, перевозив (носив) їх та зберігав до моменту вилучення 01.03.2026 р. в зазначеному місці працівниками поліції. Жодних обставин, викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_4 не оспорює, дуже жалкує про вчинене, на даний час він продовжує проходити військову службу, критично оцінив свої протиправні дії, намагається виправитися, виконує поставлені накази, готовий продовжувати виконувати Статут Збройних Сил України, тому просив його суворо не карати та надати можливість у подальшому проходити військову службу та захищати Батьківщину.
Вказані обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оспорюються, а тому, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши в усіх учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені можливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, судом, за згодою усіх учасників судового провадження, визнано недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності, які б позбавляли його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає ОСОБА_4 осудним та відповідальним за скоєне.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, у тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа виного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. 
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин, спрямований на порушення громадської безпеки, який визначається високим ступенем небезпечності для суспільства, проте ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, щиро розкаявся, що пом`якшує йому покарання. Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.
При цьому, визнаючи щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд враховує, що ОСОБА_4 визнав факт вчинення інкримінованого йому злочину, відверто визнав свою провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, щиро жолкує з приводу цього та осуджує свою поведінку. Саме така поведінка обвинуваченого, як зазначив Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18), свідчить про щире каяття.
Також суд враховує, що ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, яка позитивно характеризується, одружений, військовослужбовець, має подяки та нагороди, оскільки є учасником бойових дій, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, вперше вчинив злочин, від якого негативні наслідки для життя і здоров`я людей не настали.
Суд ураховує також позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , до належної процесуальної поведінки якого сторона обвинувачення претензій не мала. 
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 р. у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримають його в подальшому від вчинення нових кримінальних правопорушень. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Санкція ч.1 ст.263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного та його майнового стану, обставини, яка пом`якшує покарання та знижує ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, позиції прокурора щодо наявності такої обставини, висновку органу пробації щодо середніх ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, а також щодо того, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб), суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.263 КК України, у мінімальному розмірі.
Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, критично переоцінив свої дії, внаслідок чого в нього відбулись суттєві позитивні зміни соціальних орієнтирів, що знижує рівень його соціальної небезпечності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, конкретні обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його тяжкість, поведінку обвинуваченого після вчиненого, висновок органу з питань пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а також інші в сукупності обставини і їх поєднання, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, суд приходить до висновку, що, на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування вказаного основного покарання з випробуванням та покладенням на нього, передбачених ст.76 КК України, обов`язків.
На переконання суду таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Позицію прокурора про призначення ОСОБА_4 реального покарання та відповідно про неможливість виправлення останнього без відбування покарання, з врахування всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого та висновку органу пробації, суд розцінює як необґрунтовану. 
Підстав для призначення ОСОБА_4 більш суворого покарання, ніж означене вище, чи більш м`якого покарання, враховуючи характер діяння і спосіб його скоєння, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, всі відомості про особу обвинуваченого, а також положення ст.65 КК України, суд не вбачає.
Поряд з цим суд також враховує, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальні правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. 
У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти росії» від 24.03.05 суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмайлов проти росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України, речові докази: - безпечні залишки уламків корпусів гранат «Ф-1» та підривачів, 8 змивів, паличку зі зразком букального епітелію ОСОБА_4 , первинні упакування (у сейф пакетах №5675033, №3827843, згідно з квитанціями №1170 від 25.03.2026 р. та №1151 від 17.03.2026 р., передані до кімнати зберігання речових доказів Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області), а також 55 гільз, 52 кулі, 2 осердя, первинне упакування (у сейф пакеті №6275396, згідно з квитанцією №4305 від 25.03.2026 р., передані до кімнати зберігання речових доказів ЦЗ ГУНП в Хмельницькій області) слід знищити; - 1950 патронів калібру 5.45 мм (у сейф пакеті №6275396, згідно з квитанцією №4305 від 25.03.2026 р., передані до кімнати зберігання речових доказів ЦЗ ГУНП в Хмельницькій області) – передати в дохід держави на потреби Збройних Сил України.
Надані прокурором документи слід зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів становлять 69315 грн. 23 коп. (40790 грн. 43 коп. + 7131 грн. 20 коп. + 10696 грн. 80 коп. +10696 грн. 80 коп.) і, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Вказаний розмір процесуальних витрат та факт їх понесення ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється.
Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано, цивільний позов не заявлявся, запобіжний захід стосовно обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368 - 371, 374 - 376, 394, 395, 532 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. 
У відповідності до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази:
- безпечні залишки уламків корпусів гранат «Ф-1» та підривачів, 8 змивів, паличку зі зразком букального епітелію ОСОБА_4 , 55 гільз, 52 кулі, 2 осердя, первинні упакування (квитанції №1151 від 17.03.2026 р., №1170 та №4305 від 25.03.2026 р.) – знищити;
- 1950 патронів калібру 5.45 мм. (квитанція №4305 від 25.03.2026 р.) - передати в дохід держави на потреби Збройних Сил України.
Документи, надані прокурором, зберігати в матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 69315 грн. 23 коп. процесуальних витрат.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя