ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2538/26	

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Київ 
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград 
про стягнення 114 975,00 грн. 
Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - Відповідач) про стягнення 114 975,00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у накладних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем маси вантажу у вагонах № 61298717 та № 56965577 за накладною №46321477, внаслідок чого позивачем було нараховано відповідачу штраф на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України, який відповідачем не сплачений.
Ухвалою суду від 11.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
26.05.2026 Відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яке мотивовано необхідністю в дослідженні доказів, якими обґрунтовані позовні вимоги, а також оцінки низки правових питань, зокрема застосування ст. 118,122, 129 Статуту залізниць України, доказової сили комерційного акта, тощо.
Ухвалою від 28.05.2026 року в задоволені клопотання Відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.
Відповідач у відзиві на позов проти задоволення заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що комерційний акт № 467004/284 від 02.08.2025 року не може вважатися самостійною і достатньою підставою для задоволення позову без перевірки всіх первинних документів та процедури його складання. Відповідач вважає, що наявний комерційний акт потребує критичної оцінки суду, зокрема щодо дотримання процедури його складання, повноважень підписантів, правильність зважування, правильність визначення тари та відсутності внутрішніх суперечностей у документах.
Крім того, за змістом відзиву на позовну заяву Відповідач просив, у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог – зменшити розмір штрафу як неспівмірний наслідкам можливого порушення.
26.05.2026 року Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.
Позивач у відповіді на відзив навів свої аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-00178353/2020-001 від 13.03.2020 Акціонерне товариство "Укрзалізниця" (далі – перевізник, позивач) засвідчило прийняття від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі – замовник, вантажовідправник, відповідач) заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Таким чином, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" було приєднано Акціонерним товариством "Українська залізниця" до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з пунктом 1.4 договору надання послуг може підтверджуватись, зокрема, накладною.
Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з перевезення, становить три роки.
29 липня 2025 року Відповідач зі станції Ароматна Придніпровської залізниці відправив на станцію Кривий Ріг-Головний на адресу ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг” групу вагонів з вантажем “вугілля кам`яне марки г-газовий”. Перевезення було оформлене залізничною накладною № 46307781, що одночасно є обов`язковою письмовою формою договору на перевезення вантажу. 
У відомості вагонів, що є складовою залізничною накладної, наведено перелік номерів вагонів, залучених до перевезення вантажу, їх вантажопідйомність, тару вагону, масу вантажу та провізну плату за перевезення в кожному вагоні. 
Зокрема, під № 5 зазначено вагон № 61298717, маса вантажу у вагоні 67200 кг, провізна плата 11 424,00 грн., під № 8 зазначено вагон № 56965577, маса вантажу у вагоні 68500 кг, провізна плата 11 571,00 грн. У графі 28 накладної зазначено, що вантаж завантажено у вагони відправником. 
У графі 26 накладної зазначено, що маса вантажу визначена відправником, тобто Відповідачем по справі, на вагонних вагах (150 т). 
У графі 55 накладної представник Відповідача вагар Беспалова Наталя Вікторівна підтвердила правильність внесених у накладну відомостей накладенням свого електронного цифрового підпису. 
На шляху прямування на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на спірні вагони було оформлено досильну накладну № 46321477 і вони були відправлені на станцію призначення Кривий Ріг-Головний.
Після прибуття вагонів з вантажем на станцію призначення Кривий Ріг-Головний Ріг Придніпровської залізниці представником вантажоодержувача було подано Заявку № 2 від 01.08.2025 про участь у видачі (переважуванні) спірних вагонів та видачу комерційних актів. 
При контрольному переважування вантажу із зупинкою без розчеплення вагонів на справних повірених електронних статичних 150-тонних вагонних вагах встановлено: у накладній зазначено, що у вагоні № 61298717 тара 23400 кг, нетто 67200 кг. Після зважування встановлено брутто 89200 кг, тара 23400 кг, нетто 65800 кг, що менше, ніж зазначено у накладній на 1400 кг; у вагоні № 56965577 тара 21750 кг, нетто 68500 кг. Після зважування встановлено брутто 89400 кг, тара 21750 кг, нетто 67650 кг, що менше, ніж зазначено у накладній на 850 кг. 
Зважування проводилось у присутності представника вантажоодержувача прийомоздавальника Міхальчук А.В., яка діяла на підставі довіреності № 14-134юр від 11.03.2025 р. Про виявлену невідповідність фактичної маси вантажу даним, зазначеним у накладній, було складено Комерційний акт № 467004/284 від 02.08.2025, який відповідно до п. 10 Правил складання актів зазначені комерційні акти підписали: 
- заступник начальника станції Кривий Ріг-Головний Ясінська О.Ю., 
- замість начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) агент комерційний ОСОБА_1 , якій надано право підписувати комерційні акти відповідно до наказу № 70/ДС від 16.05.2025 у зв`язку з відсутністю у штатному розписі станції посади, передбаченої правилами; 
- працівник станції, який особисто здійснював перевірку, - агент комерційний Безугла А.В., а також 
- представник вантажоодержувача прийомоздавальник Міхальчук А.В. 
У Розділі Д “Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку” комерційного акту було також зазначено, що при огляді на знеструмленій колії з підйомом на вагон виявлено: навантаження у вагонах вище бортів на 100-150 мм., вантаж розрівняний і маркований продольними бороздами, маркування не порушено. Двері вагона суцільнометалеві, люки щільно закриті. Течі вантажу немає. З моменту прибуття і до зважування вагон знаходився під охороною УВВО ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг”. 
У Книзі обліку контрольних зважувань вагонів по станції Кривий Ріг-Головний форми ГУ-78 зроблено відповідний запис про те, що 01.08.2025 відбулось контрольне зважування вагону № 61298717, у результаті якого встановлено, що маса вантажу менше, ніж зазначено у накладній на 1400 кг, а у вагоні № 56965577 - менше, ніж зазначено у накладній на 850 кг. 
01 серпня 2025 року на станцію відправлення Ароматна було направлено телеграфне повідомлення №33 про контрольне зважування та виявлену невідповідність маси вантажу у вагонах № 61298717 та № 56965577.
Позивач вважає, що відповідно до статей 24, 118, 122 Статуту залізниць України викладені обставини є підставою для стягнення з відповідача штрафу у сумі 114 975,00грн,.
Відповідач проти зазначеного заперечує, що і є причиною виникнення спору.
Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за невірно зазначену масу вантажу за накладною №46307781.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими з огляду на наступне.
Частиною другою статті 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт"),
Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 із змінами та доповненнями (далі - Статут залізниць України), визначає обов`язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення (частина перша статті 908 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).
Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача (стаття 6 Статуту залізниць України).
За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (частина перша статті 22 Статуту залізниць України).
Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (частини перша, друга та третя статті 23 Статуту залізниць України).
Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (частини перша та друга статті 24 Статуту залізниць України).
Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто (частина четверта статті 52 Статуту залізниць України).
Залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами (стаття 105 Статуту залізниць України).
Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту залізниць України).
Згідно з пунктом 3 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 № 334) акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.
Комерційні акти складаються: на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби (пункт 4 Правил складання актів).
Матеріалами справи підтверджується, що по прибуттю вагонів на станцію Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці було проведено контрольне зважування вагонів №№61298717, 56965577 за результатами якого було виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом, про що складено комерційний акт №467004/284 від 02.08.2025 року.
Зазначений комерційний акт за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства України, оформлений та підписаний повноважними особами залізниці.
Згідно з пунктом 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів (затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644) якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Як встановлено господарським судом, комерційним актом №467004/284 від 02.08.2025 року підтверджується наступне:
- у вагоні № 61298717 тара 23400 кг, нетто 67200 кг. Після зважування встановлено брутто 89200 кг, тара 23400 кг, нетто 65800 кг, що менше, ніж зазначено у накладній на 1400 кг; 
- у вагоні № 56965577 тара 21750 кг, нетто 68500 кг. Після зважування встановлено брутто 89400 кг, тара 21750 кг, нетто 67650 кг, що менше, ніж зазначено у накладній на 850 кг.
Пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (стаття 118 Статуту залізниць України).
За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (стаття 122 Статуту залізниць України).
З огляду на викладене, предмет доказування, а саме обставини допущеного відповідачем неправильного зазначення маси вантажів у зазначеному вагоні, доведений позивачем належними й допустимими доказами.
За вказаних обставин, всі наслідки за неправильність відомостей, зазначених у накладних, мають бути покладені на відповідача.
В силу положень статті 16 Цивільного кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.
Перевіркою розрахованої позивачем суми штрафу за неправильно зазначену у залізничних накладних масу вантажу порушень вимог статей 118, 122 Статуту залізниць України не встановлено.
Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).
Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.
Враховуючи викладене, господарський суд доходить висновку про порушення відповідачем наведених вище вимог Статуту залізниць України, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 114 975,00 грн. штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, господарський суд зазначає наступне.
Як вище вставлено судом, Відповідачем заявлено про застосування до вимог про стягнення штрафу шестимісячного строку позовної давності відповідно до статті 137 Статуту залізниць України.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).
Позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. 
Зазначений шестимісячний термін обчислюється:
а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;
б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову (стаття 137 Статуту залізниць України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 Цивільного кодексу України).
Водночас, за приписами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Так, пунктом 7.3 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить три роки.
Про порушення свого права позивач дізнався при складанні комерційного акту від 02.08.2025, якими виявлено невідповідність фактичної маси вантажу зазначеній масі вантажу вантажовідправником у відповідній накладній, в той час, як позовна заява подана до суду через систему “Електронний суд” 05.05.2026.
Враховуючи викладене, звернення позивача до суду відбулось в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим, заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафу, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм убачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз положень статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 у справі №914/1517/18.
Положення статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №902/317/22).
Відсутність у Статуті залізниць України норми про можливість зменшення неустойки за клопотанням боржника не може обмежувати право останнього на звернення до суду з клопотанням на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України. Суд має розглянути таке клопотання з урахуванням наведених заявником доводів та конкретних обставин справи.
Наведений підхід підтверджується усталеною судовою практикою з цього питання. Так, Верховний Суд у постановах від 05.04.2018 у справі №905/1180/17, від 11.09.2018 у справі №905/64/18, від 13.03.2018 у справі №905/1243/17, від 13.02.2018 у справі №905/725/17, від 26.03.2020 у справі №916/2154/19, від 27.03.2023 у справі №904/934/22 дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафу, передбаченого статтею 116 Статуту залізниць України, на підставі статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.
Встановлення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав, передбачених законодавством.
Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без урахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (у тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації, коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, ураховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).
Також чинне законодавство не містить переліку обставин, які мають істотне значення, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Отже, звертаючись з клопотанням про зменшення розміру штрафу, відповідач повинен довести наявність обставин, які зумовлюють застосування зазначеної норми, зокрема, надмірність розміру штрафу порівняно зі збитками позивача.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.
Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (вказана правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 21.08.2024 у справі №462/7300/20).
Суд зазначає, що застосування п`ятикратного штрафу від провізної плати, у першу чергу має дуже стимулюючу функцію для недопущення порушень і сприяння безпеці руху на залізниці, яка є стратегічним об`єктом (адже, збитки, спричинені можливими аваріями відшкодовуються незалежно від сплати штрафу). Разом з цим, зазначення в накладній маси вантажу у перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено, жодним чином не впливає на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту.
Норми Статуту залізниць України не містять заборони щодо зменшення судом розміру неустойки (штрафу), який підлягає стягненню з відправника. Також Статутом не врегульовано питання зменшення розміру штрафу, на відміну від Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які мають вищу юридичну силу у порівнянні зі Статутом залізниць України.
Крім того, як свідчать матеріали справи, фактична маса вантажу не перевищувала вантажопідйомність вагонів, отже, вчинене відповідачем правопорушення (неправильне зазначення у накладній маси (у частині зазначення у перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) не могло створювати небезпеку під час перевезення. Протилежного позивачем не доведено.
За змістом позову, позивачу не спричинена матеріальна шкода у результаті порушення, що мало місце, інші шкідливі для позивача наслідки виконання договору перевезення не настали.
Суд зауважує, що позивач не довів ані настання, ані обґрунтовану можливість настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, а стягнення штрафу в заявленому розмірі за факт неправильного зазначення особою маси вантажу в накладній не може вважатись розумним та справедливим.
Відтак, за висновком суду, враховуючи ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті дій відповідача, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, у даному випадку стягнення штрафу з відповідача у розмірі 114 975,00 грн. є надмірним, не відповідає критерію обґрунтованості відповідальності та неспівмірне з наслідками порушення.
Суд зазначає, що відповідальність за недоведеності умисно недобросовісних дій відправника з метою заподіяння шкоди залізниці, а також за недоведеності завдання збитків залізниці не може мати наслідком стягнення п`яти провізних плат. Застосування такого розміру штрафної санкції не відповідає ступеню порушення та є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом.
За наведених обставин, керуючись принципами справедливості та співмірності з наслідками порушення, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру штрафу на 70 %, тобто до 34 492,50 грн. 
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень судом до уваги не береться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України, незалежно від результатів вирішення спору, витрати зі сплати судового збору в повному обсязі покладаються на відповідача, як сторону, внаслідок неправильних дій якої виник даний спір.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ідентифікаційний код 00178353) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) 34 492,50 грн. штрафу, 2 662,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя О.В. Ліпинський