Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2026  	Справа №607/4761/26 Провадження №2/607/3704/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючого – судді Вийванка О. М. 
за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю.Р. 
учасників справи 
позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
представників відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що з січня 2017 року вона та ОСОБА_6 почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вести спільне домашнє господарство та бюджет. З початку спільного проживання вона перебувала на повному утриманні ОСОБА_6 у зв`язку із тим, що вона є особою з інвалідністю та їй важко працювати. Факт спільного проживання однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу підтверджується спільними фото, квитанціями про переказ коштів, довідкою з ОСББ, SМS- повідомленнями. 
За час проходження ОСОБА_6 військової служби останній систематично надавав їй матеріальну допомогу на утримання та забезпечення різних матеріальних потреб їхньої сім`ї. 01.10.2025 вона востаннє спілкувалась із ОСОБА_6 , 09.10.2025 року офіційно було оголошено про те, що ОСОБА_6 зник безвісти, 24.10.2025 року дану інформацію підтверджено ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області за даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12025211040001733 від 21.10.2025 року за ч. 1 ст. 115 КК України. 
Оскільки шлюб між нею та ОСОБА_6 не зареєстровано в законному порядку у неї немає можливості у повному обсязі реалізувати свої законні права та інтереси, як дружини безвісти зниклого військовослужбовця.
У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та встановити факт її перебування на утриманні у ОСОБА_6 з січня 2017 року.
Представник відповідачів подав відзив на позов в якому позов не визнали та зазначили, що вказівки позивача про проживання з ОСОБА_6 з січня 2017 року однією сім`єю є безпідставними та необґрунтованими. ОСОБА_6 зареєстрований та постійно проживає разом з відповідачами а адресою АДРЕСА_1 , де зберігаються його особисті речі, одяг, документи. Згідно довідки Ф-1 на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не одружений, з 1986 року проживає за адресою АДРЕСА_1 . Близькими родичами є, мати - ОСОБА_5 та батько - ОСОБА_3 . Будь-яких вказівок про наявність дружини - ОСОБА_1 довідка не містить, як і не містить вказівок про проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 .
Крім того, згідно долученої позивачем копії відпускного квитка ОСОБА_6 №617 від 22 травня 2025 року чітко вбачається, що останній прямував у щорічну відпустку саме у АДРЕСА_1 . Більше того, відповідачі навіть особисто не знайомі з позивачем, остання жодного разу не відвідувала їхнього помешкання, не була присутня під час жодного сімейного чи релігійного свята, днів народження, тощо.
Надані позивачем фотознімки та нібито переписка з ОСОБА_6 , перекази коштів не дають достатніх та беззаперечних підстав для висновку про існування між позивачем та ОСОБА_6 саме усталених сімейних відносин, які за своєю правовою природою є аналогічними до відносин подружжя та перебування на його утриманні. Тому просять відмовити у задоволенні позову. 
Позивач не подав відповіді на відзив на позов.
У судовому засіданні позивач та його представник зміст позовних вимог підтримали з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просили його задовольнити. 
У судовому засіданні представник відповідачів та відповідач ОСОБА_3 просили з підстав та обґрунтувань викладених у відзиві на позов відмовити у задоволенні позову. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких просить розглядати справу без участі представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та ухвалити рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військова частина НОМЕР_2 у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких вказує, що ОСОБА_6 не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 НГУ, а тому заявлені вимоги жодним чином не стосуються прав чи законних інтересів військової частини НОМЕР_2 , а тому просить виключити військову частину НОМЕР_2 НГУ з кола учасників справи та розгляд справи здійснювати за відсутності представника військової частини НОМЕР_2 НГУ.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство оборони України у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких вказує, що організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій. 
Таким чином, дані військові частини входить до складу Національної гвардії України, яка в свою чергу підпорядковується Міністерству внутрішніх справ, а не Міністерству оборони України. Згідно статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Частиною 9 цієї ж статті зазначено, якщо спірні відносити не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого – суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), а тому просить виключити Міністерство оборони України з числа заінтересованих осіб по даній справі та розглянути справу без участі представника Міністерства оборони України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство внутрішніх справ України у судове засідання не з`явився, однак подав письмові пояснення, в яких вказує, що у Законі України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» термін «близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин» вживаються в такому значенні: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Встановлення факту, про який просить позивач та її представник суд, має юридичне значення, тобто від нього залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, що вбачається з норм ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», які дозволять заявниці реалізувати права, передбачені цим законом, як близькому родичу та члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Враховуючи викладене та з урахуванням обставин у справі, просить суд ухвалити рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 
Ухвалою суду витребувано докази. 
Ухвалою суду закрито підготовче судове засідання. 
Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Суд встановив, щопозивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 , про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 15.03.2021, орган, що видав 6110.
Згідно з свідоцтва про право власності на нерухоме майно, № НОМЕР_4 від 10.10.2013, виданого реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 . 
ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи, загального захворювання з 2011 року та проходить курси лікування, що підтверджується індивідуальними програмами реабілітації інваліда, довідками до акта огляду медико - соціальної експертної комісії, виданої Тернопільським обласним центром медико-соціальної експертизи. 
Відповідно до довідки №9 від 24.11.2025, виданої ОСББ «Корольова – 5», ОСОБА_1 з 2016 року спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно із довідки №10 від 01.12.2025, виданої ОСББ «Корольова – 5», ОСОБА_1 перебувала у ОСОБА_6 на утриманні з 2017 року по даний час. 
Як вбачається з виписки по картковому рахунку грошових переказів з АТ «Державний ощадний банк України», який належить ОСОБА_1 , в період 2024 – 2025 роки ОСОБА_1 отримала кошти від ОСОБА_6 в розміру 21 775,00 грн., також отримала соціальні виплати. 
Крім цього, ОСОБА_1 отримала кошти від ОСОБА_6 на рахунок відкритий на її ім`я в АТ «Приватбанк». 
ОСОБА_6 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_5 .
Відповідно до інформації про осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , наданої Центром надання адміністративних послуг в місті Тернополі, зареєстрований за вказаною адресою: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .
Згідно з довідки Ф-1 на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 вбачається, що 03.03.2022 ОСОБА_6 був мобілізований до Збройних Сил України, і близькими родичами вказано ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . 
09.10.2025 солдат ОСОБА_6 , зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Новосергіївка, Покровський район, Донецька область, що підтверджується висновком службового розслідування за фактом зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_6 під час виконання ним бойових завдань.
Відповідно до листа Тернопільського районного управління поліції №62197 -2026 від 11.05.2026, за фактом звернення ОСОБА_3 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження №12025211040001733 від 21.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з приводу зникнення його сина ОСОБА_6 . 
Згідно з листа Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області №654/25.9.4-01 від 09.05.2026, ОСОБА_6 не перебував у зареєстрованому шлюбі за період з 01.01.2017 – 27.11.2025. 
Суд не погоджується з аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі N 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.
У частині першій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України, - якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення: встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими самими критеріями керувалася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі N 320/948/18 та від 11 вересня 2024 року у справі N 201/5972/22.
Предметом розгляду в цій справі є встановлення факту, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу та перебувала на утриманні до дня зникнення безвісти.
Позивач зазначила, що метою встановлення вказаних юридичних фактів є отримання нею як членом сім`ї військовослужбовця, зниклого безвісти, грошового забезпечення отримання права на звернення до правоохоронних органів та інших інстанцій щодо долі ОСОБА_6 , а також призначення та отримання як особою, що перебувала на утриманні військовослужбовця, пенсії за втратою годувальника.
Так, у відповідності до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. N 884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - Порядок N 884).
Відповідно до п. 6 вказаного Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:
особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);
у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Статтею 1 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" до числа близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зокрема, віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів, зокрема, близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право: на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України; на безоплатну правничу допомогу відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Згідно з частиною першою статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
За змістом ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
1) були на повному утриманні померлого годувальника;
2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, тощо визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок).
Згідно з пунктом 2.3. Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Тому факт перебування фізичної особи на утриманні померлого має значення для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Предметом розгляду є встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні.
Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу "Право спільної сумісної власності подружжя".
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною.
Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.
При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, неодноразово висловленими при розгляді подібних справ, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа N 524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа N 757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа N 509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа N 348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа N 543/563/22 та інших.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачка надала суду фото спільного відпочинку, святкувань, скріншоти з месенджера щодо спільного листування із ОСОБА_6 , який записаний як " ОСОБА_9 ».
Також позивачем подано довідки ОСББ «Корольова – 5», про їх спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні, а також переказ її коштів.
Однак, навіть у своїй сукупності зазначені докази не дозволяють суду встановити наявність між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 відносин, притаманних подружжю у спірний період, оскільки вказані докази і обставини не підтверджують ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільну участь в утриманні житла, його ремонт, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. 
Також характер листування в месенджера між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , їх спільні фотографії, дійсно свідчить про наявність між ними близьких, романтичних стосунків, однак не містить обговорень побутових та сімейних питань, спільних фінансових витрат, та не свідчать про наявність між ними відносин, притаманних подружжю, яке тривалий період перебуває у сімейних стосунках.
Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про спільне поживання під час відпустки ОСОБА_6 разом з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 , перебування на спільних днях народженнях, купівля продуктів харчування,спільний відпочинок, не може підтверджувати фіксацію подій саме за період з січня 2017 по 09.10.2025, і не містять інформації про ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Крім цього допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 не повідомляли про обставини ведення сторонами спільного господарства, наявність спільного бюджету чи інших обставин, які б засвідчували реальність сімейних відносин. Також ними зазначено, що ОСОБА_6 з 2022 року перебуває на службі в ЗСУ, і під час перебування у відпустці постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 .
Тому оцінюючи показання свідків, суд зазначає, що враховуючи тривалість заявленого періоду та відсутність документального підтвердження спільного побуту, самі по собі такі покази не є достатніми для висновку про наявність фактичного подружжя, оскільки факт спільного проживання не може бути встановлений виключно показаннями свідків за відсутності інших переконливих доказів, також позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами наявність єдиного та спільного бюджету та витрат з ОСОБА_6 , придбання майна для спільних потреб, ведення спільного господарства.
За таких обставин, оцінюючи усі наявні у матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, як кожен зокрема, так і всі в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 у період з січня 2017 по 09.10.2025, а тому такі позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, суд зазначає наступне. 
Частиною першою статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Статтею 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особами з інвалідністю; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Згідно зі статтею 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
За загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалася утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів для існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 13 січня 2021 року у справі N 592/17552/18 (провадження N 61-8512св20).
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
У спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі N 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі N 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі N 210/2422/16-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, належних та достатніх доказів перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_6 матеріали справи не містять.
Так, наявність виписки з банківських рахунків позивача не є доказом постійної та систематичної матеріальної допомоги від ОСОБА_6 , яка була для ОСОБА_1 основним джерелом засобів до існування.
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 маючи інвалідність 3 групи, непрацездатною не визнана, відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії їй протипоказана важка фізична праця. 
Також суд зазначає, що позивач не подав доказів про відсутність інших доходів та виплат.

За таких обставин, оцінюючи усі наявні у матеріалах справи докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, як кожен зокрема, так і всі в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту перебування на утриманні, а тому слід відмовити у задоволенні позову. 
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. 
Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України. 
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_2 ;
відповідачі:
1. ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – невідомий, місце проживання АДРЕСА_1 ;
2. ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – невідомий, місце проживання АДРЕСА_1 ;
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:
1. Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України НОМЕР_7 , місцезнаходження АДРЕСА_4 ;
2. Військова частина НОМЕР_2 , унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 39309315, місцезнаходження вул. Академіка Проскури, 1 м. Харків Харківська область;
3. Міністерство оборони України, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 00034022, місцезнаходження просп. Повітрофлотський, 6 м. Київ;
4. Міністерство внутрішніх справ України, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 00032684, місцезнаходження вул. Богомольця, 10 м. Київ.
Повний текст рішення суду складено та підписано 10 липня 2026 року. 

Головуючий суддя    	О. М. Вийванко