П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4577/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
07 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із заявою про встановленням судового контролю за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 560/4577/25.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.06.2026 прийнято звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 560/4577/25.
Приймаючи згадану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду боржника було зобов`язано саме повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025, і цей обов`язок виконано в повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.06.2026 у справі № 560/4577/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ІНФОРМАЦІЯ_1 у прийнятті звіту про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025. Обґрунтовуючи вимоги скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст повідомлення відповідача від 08.05.2026 № 3/2235, яке, на його переконання, свідчить про невиконання судового рішення, оскільки відповідач фактично відмовив у внесенні відомостей, пославшись на відсутність у нього особової справи та військово-облікових документів і запропонувавши позивачу особисто прибути до відділу. Апелянт наполягає, що належним виконанням рішення суду є внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів усіх відомостей, які містяться в особовій справі та у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 за підпунктом 3 пункту 3 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 22.12.2021. Скаржник посилається на статті 124, 129-1 Конституції України, статтю 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 14, 78, 370, 382 КАС України, на преюдиційне значення обставин, встановлених рішенням від 02.07.2025, зокрема висновку суду про те, що саме відповідач є органом ведення Реєстру і повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, а також на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 31.07.2018 у справі № 235/7638/16-а, від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 27.02.2020 у справі № 640/3719/18, від 11.06.2020 у справі № 640/13988/19, від 02.11.2022 у справі № 140/6115/21, та на практику Європейського суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії», «Ромашов проти України". 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 560/4577/25 позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 від 20.01.2025 про внесення відомостей щодо виключення його з військового обліку до системи "Оберіг".
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 про внесення відомостей щодо виключення його з військового обліку до системи "Оберіг".
Рішення суду першої інстанції набрало законної сили.
26.09.2025 у справі № 560/4577/25 видано виконавчий лист, на підставі якого 14.10.2025 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 79337677.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.05.2026, постановленою за заявою позивача про здійснення судового контролю, відповідача зобов`язано у 30-денний строк з дня отримання ухвали подати звіт про виконання рішення суду від 02.07.2025.
На виконання наведеної ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до суду звіт, у якому повідомив про розгляд заяви ОСОБА_1 від 20.01.2025 та про надіслання заявнику 08.05.2026 засобами поштового зв`язку відповіді № 3/2235.
За змістом відповіді від 08.05.2026 № 3/2235 відповідач повідомив заявнику, що згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів внесення змін до облікових даних та виключення з військового обліку здійснюється на підставі належно оформлених військово-облікових документів; що заявника було автоматично взято на військовий облік як внутрішньо переміщену особу, а його особова справа, військово-облікові документи та інші відомості, необхідні для підтвердження підстав виключення з військового обліку, у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні; що виключення з військового обліку за статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється виключно за наявності визначених законом підстав та відповідних підтвердних документів, у зв`язку з чим станом на дату відповіді правові та фактичні підстави для внесення до Реєстру відомостей про виключення заявника з військового обліку відсутні. Одночасно заявнику запропоновано особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 із документами, що підтверджують підстави для виключення з військового обліку.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року зазначений звіт прийнято.
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26 червня 2013 року, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Приписами статті 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 КАС України, Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності із приписами мотивувальної та резолютивної частин рішення суду).
Згідно зі статтею 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
На підставі частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Як визначено частиною другою статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Відповідно до частин першої та другої статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту. Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що інститут судового контролю є спеціальним видом провадження, метою якого є забезпечення належного виконання судового рішення та дисциплінування боржника - суб`єкта владних повноважень. При цьому йдеться не про будь-якого суб`єкта владних повноважень і не про будь-який обов`язок, який може виникнути у зв`язку з набранням судовим рішенням законної сили, а саме про виконання відповідачем в адміністративній справі обов`язку (обов`язків), який (які) покладено на нього судовим рішенням. Предмет судового контролю обмежується змістом резолютивної частини того судового рішення, виконання якого контролюється. Суд, розглядаючи звіт, перевіряє виключно те, чи вчинив суб`єкт владних повноважень саме ті дії, які на нього покладено резолютивною частиною рішення, і не вправі в межах такого провадження розширювати або змінювати обсяг покладеного на боржника обов`язку.
Аналогічний за змістом підхід сформульовано Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15, на яку посилається і сам апелянт: норма статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення, а підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Подібні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19, які стосуються подібних правовідносин. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цій справі резолютивною частиною рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025 на відповідача покладено єдиний обов`язок зобов`язального характеру повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2025 про внесення відомостей щодо виключення його з військового обліку до системи «Оберіг». Водночас вимогу про зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку суд першої інстанції визнав передчасною і в її задоволенні відмовив, прямо зазначивши, що це питання по суті не розглянуто відповідачем та йому не надано оцінки достатності і повноті поданих документів.
Отже, суд першої інстанції при вирішенні спору по суті свідомо застосував такий спосіб захисту, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути звернення, тобто не підмінив собою орган ведення Реєстру і не визначив наперед зміст рішення, яке має бути ним ухвалене. Такий спосіб захисту узгоджується з принципом розсуду (дискреції) суб`єкта владних повноважень і сталою практикою Верховного Суду, згідно з якою суд не вправі перебирати на себе повноваження органу і вирішувати питання, віднесене законом до його виключної компетенції, якщо це питання по суті не було розглянуте таким органом.
За таких обставин обсяг обов`язку боржника, виконання якого перевіряється у порядку статей 382 - 382-3 КАС України, вичерпується повторним розглядом заяви від 20.01.2025 та наданням заявнику вмотивованої відповіді по суті порушеного питання.
Матеріалами справи підтверджено і апелянтом не заперечується, що заява ОСОБА_1 від 20.01.2025 відповідачем повторно розглянута, за результатами розгляду прийнято рішення, яке оформлено листом від 08.05.2026 № 3/2235, і це рішення надіслано заявнику засобами поштового зв`язку. Відповідь містить посилання на нормативні підстави (Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII), викладення фактичних обставин, з яких виходив орган (автоматичне взяття заявника на облік як внутрішньо переміщеної особи, відсутність у відділі особової справи та військово-облікових документів), а також конкретні роз`яснення щодо подальших дій заявника.
Таким чином, дії відповідача за формальними і змістовними ознаками відповідають тому обов`язку, який покладено на нього рішенням суду від 02.07.2025, тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду по прийняття звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 560/4577/25.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що належним виконанням рішення суду може вважатися виключно внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку з 22.12.2021. Такий обов`язок на відповідача судовим рішенням не покладався; більше того, у задоволенні відповідної позовної вимоги рішенням від 02.07.2025 було відмовлено. Ототожнення апелянтом виконання рішення суду з ухваленням суб`єктом владних повноважень бажаного для нього за змістом рішення фактично означало б перегляд у порядку судового контролю тієї частини рішення, якою позовні вимоги залишено без задоволення, що суперечить меті та завданням інституту судового контролю.
Безпідставними є й посилання апелянта на суперечність оскаржуваної ухвали мотивам рішення від 02.07.2025 у частині висновку про те, що саме відповідач є органом ведення Реєстру та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних. Наведений висновок стосується компетенції відповідача і сам по собі не встановлює наявності фактичних та документальних підстав для внесення конкретного запису щодо позивача, навпаки, у рішенні суд першої інстанції зазначив, що оцінка достатності та повноти доданих до заяви документів має бути надана саме відповідачем під час повторного розгляду заяви. 
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції й доводи апелянта щодо обставин виконавчого провадження № 79337677 та постанови державного виконавця від 17.11.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки правомірність дій органу державної виконавчої служби не є предметом розгляду у межах судового контролю за виконанням рішення в цій справі та була предметом окремого судового провадження у справі № 560/20403/25.
Водночас колегія суддів наголошує, що прийняття судом звіту про виконання рішення суду від 02.07.2025 не позбавляє позивача права оскаржити в судовому порядку рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене листом від 08.05.2026 № 3/2235.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29– 30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі № 560/4577/25.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 червня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий | | | Томчук А.В.
Судді | | | Драчук Т. О.    Савицька Н.В.