Дата документу 23.07.2026 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________
Єдиний унікальний № 334/1701/26 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О. М.
Провадження № 22-ц/807/1820/26 Суддя доповідач Салтан Лілія Геннадіївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Салтан Л.Г. ,
суддів: Кочеткової І.В., Сакояна Д.І.
за участю секретаря судового засідання: Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника заявника - адвоката Єренка Дмитра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про оголошення фізичної особи померлою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Єренка Дмитра Віталійовича, на рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 01 червня 2026 року

ВСТАНОВИВ:
2 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м.Запоріжжя із заявою в порядку окремого провадження про оголошення фізичної особи померлою, в якій просила оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим за обставин виконання бойового завдання з забезпечення Національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації біля населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області, датою смерті вважати - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - біля населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області, Україна.
В обґрунтування заяви зазначила, що 29 липня 2020 року між ОСОБА_2 та заявницею ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 .
30 січня 2023 року чоловіка заявниці ОСОБА_2 було мобілізовано.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 11.01.2024 ОСОБА_2 , солдата резерву взводу солдатів резерву 313 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , ВОС-100915А.; зараховано на всі види забезпечення з 11 січня 2024 року, та наказано вважати таким, що 11 січня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. 
В червні 2024 року заявниці прийшло сповіщення сім`ї від 27.05.2024 року відповідно до якого було зазначено, що її чоловік - солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навідник механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_3 , під час виконання бойового завдання із забезпечення Національної безпеки та Оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації поблизу н.п. Берестове, Куп`янського району, Харківської області зник безвісти.
Актом службового розслідування встановлено, що 19.05.2024 на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 №1560/942/дск від 04.05.24 під час виконання бойового завдання та оборони зайнятих позиції "ДАМА" та " ІНФОРМАЦІЯ_3 " в районі населеного пункту Берестове, Куп`янського району Харківської області внаслідок штурмових дій та інтенсивного артилерійського обстрілу з боку противника зникли безвісті після отриманого поранення (ймовірно, загинули внаслідок поранення або потрапили в полон): стрілець - помічник гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 , старший стрілець - оператор 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_3 старший солдат ОСОБА_5 та навідник 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_2 , стрілець - помічник гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_6 та стрілець - санітар 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_7 . Евакуацію з полю бою військовослужбовців провести не вдалося внаслідок щільного обстрілу артилерії і штурмових дій ворога. Територія, де залишились військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 на даний час перебуває під контролем ворога, що унеможливлює пошукові дії та їх евакуацію. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдат ОСОБА_4 , старший солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_6 солдат ОСОБА_7 вважаються такими, що виконували обов`язки військової служби по захисту Батьківщини і територіальної цілісності України від російської агресії. Враховуючи вище вказані обставини, а саме неможливість здійснення пошукових заходів і евакуації тіл загиблих, солдат ОСОБА_4 , старший солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_7 рахуються зниклими безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від російської агресії.
На сьогодні будь-які дані щодо місця перебування ОСОБА_2 відсутні.
29.05.2024 за заявою ОСОБА_1 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 115 КК України. За змістом вказаного витягу зазначено, що 29.05.2024 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області звернулась ОСОБА_1 про те, що її чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_3 , навідник механізованого взводу, бригади 110, виконуючи бойове завдання біля нп. Берестове Куп`янського району Харківської області, зник безвісти з 19.05.2024 та його місце перебування невідоме (ЄО 13721).
З моменту зникнення безвісти ОСОБА_2 до часу звернення до суду з заявою пройшло 1 рік та 8 місяців, тому існують усі підстави вважати, що ОСОБА_2 ймовірно загинув під час виконання бойового завдання, що є підставою для звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та отримання виплат та інших соціальних пільг.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 01 червня 2026 року у задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою, відмовлено. Головуючим по справі суддею Гнатюком О.М. викладена окрема думка, в якій зазначено, що сукупність досліджених у справі доказів дає підстави для обґрунтованого припущення смерті ОСОБА_2 , у зв`язку із чим подана заява про оголошення фізичної особи померлою підлягала задоволенню.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, 01 липня 2026 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Єренка Дмитра Віталійовича, через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовляючи у задоволенні заяви, присяжні помилково вважали, що передбачений ч .2 ст. 46 ЦПК України слід відраховувати виключно після завершення в державі воєнних дій. Згідно з нормативно-правовими актами (Наказ Мінреінтеграції № 309 та Наказ Мінінфраструктури № 376), активні бойові дії у населеному пункті Берестове Куп`янського району Харківської області завершені 16.07.2024 року, після чого територія отримала статус тимчасово окупованої. Відтак, шестимісячний строк, передбачений законом, слід відраховувати саме з 17.07.2024 року. На момент звернення із заявою і тим паче на момент винесення рішення, вказаний шестимісячний строк сплив вже багато разів поспіль, що повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду. 
Вважаючи достатнім доказів у справі про ймовірну загибель її чоловіка під час виконання бойового завдання просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справи від 02 липня 2026 року для розгляду цієї справи визначений склад колегії суддів : головуючий суддя (суддя-доповідач) Салтан Л.Г. та члени колегії судді: Гончар М.С. та Кочеткова І.В.
Ухвалою від 02 липня 2026 року, постановленою суддею-доповідачем Салтан Л.Г., вказану справу витребувано у суду першої інстанції.
07 липня 2026 року вищезазначена справа надійшла до апеляційного суду.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 08 липня 2026 року відкрито провадження. При відкритті апеляційного провадження учасникам справи наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою суду від 8 липня 2026 року справу призначено до розгляду, за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з викликом учасників у судове засідання.
12.07.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_3 через підсистему «Електроний суд» подано відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 01 червня 2026 року без змін,, оскільки згідно Наказу № 376 населений пункт Берестове Куп"янського району Харківської області було віднесено до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України та є тимчасово окупованим до теперішнього часу, тому звернення із заявою про оголошення ОСОБА_2 загиблим є передчасним, оскільки відлік встановленого у частині другій статті 46 ЦК України строку ще не розпочався, таке оголошення особи померлою до спливу законодавчо встановленого строку, суперечить вимогам частини другої статті 46 ЦК України.
Інші особи правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористувалися 
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 22 липня 2026 року для розгляду цієї справи визначений склад колегії: головуючий суддя (суддя-доповідач) Салтан Л.Г. та члени колегії судді: Сакоян Д.І., Кочеткова І.В.
У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Харьков В.О. наполягали на задоволенні скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду не зверталися.
Вирішуючи питання щодо розгляду скарги у відсутність учасників, що не з`явилися в судове засідання, колегія суддів враховує, що за змістом ч.1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шестидесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження; відповідно положень ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, інші учасники процесу – у відзиві, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України), колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи та вважала за доцільне розглянути справу в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи апелянта та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, матеріали справи в порядку, передбаченому ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в ст. 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що територія ймовірної загибелі солдата ОСОБА_2 є тимчасово окупованою територією, тому встановлені обставини не дають законних підстав суду для висновку про можливість оголошення його померлим до спливу строку, визначеного реченням другим частини другої статті 46 ЦК України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджено наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 29.07.2026 року.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 11.01.2024 АДРЕСА_1 ) солдата ОСОБА_2 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_3 , ВОС-100915А.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_3 від 1.04.2024 року солдата ОСОБА_2 призначено навідником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти, ВОС -101281А.
Зі змісту витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 від 22.05.2024 року № 144 вбачається, що ОСОБА_2 зник безвісти 19.05.2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області.
За фактом зникнення безвісти навідником 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти ВЧ НОМЕР_3 солдата ОСОБА_2 проведено службове розслідування, за результатами якого складений Акт від 07 липня 2024 року.
Зі змісту Акту від 07 липня 2024 року вбачається, що 19.05.2024 року солдат ОСОБА_2 безвісти зник в ході бойових дій під час виконання службових обов`язків із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області. Під час виконання бойового завдання перебував у засобах бронезахисту. Позиції не залишав. Діяв відповідно до наказу командира. Підстав для дезертирства чи захоплення у полон вважати немає. Під час переміщення між позиціями потрапив під мінометний обстріл отримав поранення та залишився на шляху між позиціями.
Доказами зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 є: доповідь командира механізованої роти від 19.05.2024 року; рапорт ТВО командира 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_3 вх. №3536; виписка з журналу бойових дій ВЧ НОМЕР_3 від 19.05.2024 року; пояснення командира 2 стрілецької роти.
Населений пункт пункту Берестове належить до Петропавлівської сільської територіальної громади Куп`янського району Харківської області.
Відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 та даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, визначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. 
Зі змісту Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 ( положення якого діяли на час ймовірної загибелі ОСОБА_2 ) вбачається, що бойові дії у населеному пункті Берестове Куп`янського району Харківської області, НОМЕР_4 , завершені 16.07.2024 року, а з 17.07.2024 року вказаний населений пункт є тимчасово окупованими.
Аналогічні відомості про статус населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області, НОМЕР_4 , як тимчасово окупованої території. з 17.07.2024 року по теперішній час, зазначені і в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.
Спірні правовідносини мають наступне правове регулювання.
Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.2, 3 ст.46 ЦК України).
Отже, ст.46 ЦК України передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою:
по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років;
по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців;
по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру;
по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Разом з тим, оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У ч.1 ст.46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч.2 ст. 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.2,3 ст.46 ЦК України).
Район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або / та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або / та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).
Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Ст. 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено висновок, що «…шість місяців, які визначені в реченні другому ч.2 ст.46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики наразі є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (до 20 березня 2025 року - Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 ), зі змісту яких суди можуть використовувати дані для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому ч.2 ст.46 ЦК України від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності», зазначивши, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим ч.2ст.46 ЦК України суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, у ч.2 ст.46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
За правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з Наказом № 376, територія Куп`янського району Харківської області, до якого входить населений пункт Берестове, де 19.05.2024 року солдат ОСОБА_2 безвісти зник в ході бойових дій під час виконання службових обов`язків із захисту Батьківщини , з 17.07.2024 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України до теперішнього часу.
Отже, як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на час ухвалення постанови апеляційним судом, населений пункт Берестове Куп`янського району Харківської області був та є тимчасово окупованим, що об`єктивно ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи.
Тому, на думку колегії суддів, відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим, необхідно починати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_2 , та початку внесення даних про окупацію зазначеного населеного пункту до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф,, отже на момент звернення заявниці до суду вказаний строк сплинув.
Таким чином, ймовірне місце загибелі чоловіка заявника відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, наразі не є місцем введення бойових дій, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази не містять жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця  ОСОБА_8 , у суду апеляційної інстанції наявні усі підстави зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання ним обов`язків військової служби.
Доказів, які б спростували ці обставини, ані суду першої інстанції ані апеляційному суду, зокрема, представниками військової частини, не надано. Жодних відомостей про те, що ОСОБА_2 перебуває в полоні, або про місце знаходження його трупа до цього часу не отримано.
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції також виходить з того, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян. Виконання цього обов`язку не може бути вибірковим.
Судове рішення про оголошення фізичної особи померлою з моменту набрання ним законної сили є підставою для припинення правосуб`єктності такої фізичної особи. На підставі вказаного рішення суду органом державної реєстрації актів цивільного стану реєструється смерть особи та видається свідоцтво про смерть.
Після оголошення фізичної особи померлою відкривається спадщина (ст. 1220 ЦК України), утриманцям призначається пенсія або інші виплати, передбачені законом, шлюб припиняється (ст. 104 СК України), припиняється представництво за довіреністю, яку видала особа, оголошена померлою, та/або представництво за довіреністю, виданою особі, яка оголошена померлою (ст. 248 ЦК України).
Правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для його реалізації, в даному випадку є право заявника, як громадянина України, на оголошення його чоловіка, що, у свою чергу, стане підставою для реалізації ним інших своїх прав та обов`язків, пов`язаних зі смертю чоловіка, зокрема, спадкування, отримання відповідної допомоги (виплати) тощо.
Натомість, реалізація ним таких прав в позасудовому порядку наразі неможлива з об`єктивних причин - відсутності документів, передбачених чинним законодавством України, які достовірно посвідчують факт смерті ОСОБА_2 і дозволяють здійснити державну реєстрацію смерті відповідним територіальним органом ДРАЦС України.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши встановлені в цій справі обставини, враховуючи мету звернення заявниці з цією заявою, для отримання свідоцтва про смерть її чоловіка, оформлення спадщини та отримання соціальних пільг та виплат за загибель військовослужбовця при виконанні завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини та оформлення спадщини, оскільки від оголошення померлим чоловіка-військовослужбовця під час виконання бойового завдання внаслідок збройної агресії держави-окупанта проти України залежить виникнення та реалізація спадкових прав, а також особистих майнових та немайнових прав заявниці як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, колегія суддів дійшла висновку, що наявні у цій справі докази та встановлені обставини дають підстави вважати з достатньою вірогідністю загибель ОСОБА_2 поблизу населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області,саме під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, від дня вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відлік шестимісячного строку для оголошення померлим необхідно проводити від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_2 , та початку внесення даних про окупацію зазначеного населеного пункту до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, тобто з 17.07.2024 року, оскільки цій події передував час ймовірної загибелі ОСОБА_2 .
Крім того, колегія суддів зауважує, що законом встановлений правовий запобіжник порушення будь-яких прав особи, оголошеної судом померлою, оскільки відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2026 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою.
Керуючись ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Єренка Дмитра Віталійовича – задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 1 червня 2026 року – скасувати.
Ухвалити в цій справі нове рішення, яким:
«Заяву представника заявника - адвоката Єренка Дмитра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про оголошення фізичної особи померлою – задовольнити.
Оголосити померлим громадянина України, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_5 ), за обставин виконання бойового завдання із забезпечення Національної безпеки та Оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації від дня вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мала місце поблизу населеного пункту Берестове Куп`янського району Харківської області, Україна.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий суддя: Л.Г. Салтан

Члени колегії:

Суддя: І.В. Кочеткова

Суддя: Д.І. Сакоян