КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА[1]
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участі захисника Пустового Богдана Вікторовича, розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАПз накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 7.11.2025 року о 11:08 год. у м. Києві по просп. Академіка Палладіна керував автобусом для перевезення пасажирів за маршрутом 817 Київ-Бабинці марки «ГАЗ 23», д.н.з. НОМЕР_1 , у технічно несправному стані, а саме: не працювали кнопки аварійного відкриття задніх дверей, а також встановлено одне додаткове місце для сидіння пасажирів, чим порушив вимоги п. 31 ПДР України. Правопорушення, за що передбачена відповідальністьза ч. 4 ст. 121 КУпАП вчинено повторно протягом року (постановою ЕНА № 4694226)від 10.05.2025 року.
Не погоджуючись із постановою Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Апелянт вважає, що дана постанова є незаконною та ухвалена з істотним порушенням норм процесуального права; протокол складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП: у протоколі не зазначено марку та модель транспортного засобу, відсутність зазначення посади поліцейського, відсутнє належне зазначення місця вчинення та місця складання адміністративного правопорушення.
Також апелянт звертає увагу на відсутність належних та допустимих доказів факту вчинення ним адміністративного правопорушення, не визначено об`єктивну сторону правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Пустового Б.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, зібрані в адміністративних матеріалах, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмівного або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється, або переобладнаним з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Об`єктом цього виду правопорушень є суспільні відносини, які складаються у сфері безпеки дорожнього руху. Головним безпосереднім об`єктом є встановлений порядок керування всіма видами автомобілів, тракторів, інших самохідних машин, трамваїв і тролейбусів, мотоциклів та іншими транспортними засобами і користування ременями безпеки або мотошоломами. Додатковим безпосереднім об`єктом є життя, здоров`я та майнові права фізичних і юридичних осіб. 
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП, є повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень передбачених ч. ч. 1-3 цієї статті.
Суб`єктами правопорушення за ст. 121 КУпАП можуть бути власники транспортних засобів та інші особи, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених ст. 121 КУпАП, характеризується умислом або необережністю.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ст. 35 ЗУ про Національну поліцію, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив ПДР; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Пунктом 2.3 а ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього рухуводій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.
Викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:протоколом про адміністративне правопорушення від 27.11.2025 року серії ЕПР1 №524941; копією постанови серія ЕНА №4694226 від 10.05.2025 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП, відезаписами та іншими матеріалами справи у їх сукупності.
Вважаю, що вказані докази в сукупності та взаємозв`язку підтверджують обставини порушення  ОСОБА_1 законодавства про дорожній рух, зокрема, про вчинення порушеньПДР України з недотримання вимог, визначених п.31 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.4 ст.121 КУпАП.
Судом встановлено, що порушення Правил дорожнього руху,як наслідок вчинення адміністративного правопорушення за ч. 4 ст.121 КУпАП, виявлено безпосередньо (особисто) працівником поліції шляхом візуальної перевірки, що не суперечить законодавству.
Посилання захисника на відсутність належних та допустимих доказів факту вчинення адміністративного правопорушення є необґрунтованими, позаяк.
Фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджуються як доданим до справи відеозаписом, так і іншими доказами в їх сукупності. При цьому з наявного відеозапису вбачається, що кнопки аварійного відкриття задніх та передніх дверей не працюють, а також встановлене одне додаткове місце для сидіння пасажирів, у зв`язку з чим працівниками полії було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі, на те, що в протоколі про адміністративне порушення зазначені інші дата та час; не зазначено марку та модель транспортного засобу, відсутність зазначення посади поліцейського, відсутнє належне зазначення місця вчинення та місця складання адміністративного правопорушення, - не спростовує висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенняпередбаченого ч. 4 ст.121 КУпАП, оскільки на відеозаписі зафіксовано достатній обсяг інформації щодо фактичних обставин, які дають підстави дійти висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ч. 4ст.121 КУпАП України за критерієм «поза розумним сумнівом».
Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, (визначених ст. 251 КУпАП), яким надано належну оцінку у розумінні ст. 252 КУпАП, суд дійшов висновку, що твердження апелянта щодо його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.
Слід зауважити, що керування транспортним засобом, який використовується для перевезення пасажирів з технічно несправними кнопками відкриття задніх та передніх дверей, характеризується високою суспільною небезпечністю, оскільки створює реальну загрозу життю та здоров`ю пасажирів, при цьому  ОСОБА_1 таке правопорушення було вчинене повторно протягом року.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції вимог закону при розгляді справи про притягнення  ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладенні на нього стягнення. 
Обґрунтованих доводів, які стали би безумовними підставами для закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП , - без зміни. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду  О. М. Сітайло

Справа № 33/824/1736/2026 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Кравець В.М.
Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.