ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року
м. Київ
справа № 296/8785/16-к 
провадження № 51- 2093 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , 
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 березня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016060020005475, за обвинуваченням 
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Павелки Андрушівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Богунського районного суду м. Житомира за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 186 КК України до визначеного на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільненого від його відбування з іспитовим строком 2 роки, 
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Дригелів Чуднівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2020 року засуджено:

-  ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією частини майна, яке є власністю засудженого;

-  ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна, яке є власністю засудженого.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 та стягнуто на користь потерпілого з ОСОБА_9 7000 гривень та з ОСОБА_8 5000 гривень моральної шкоди. 

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. 

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 березня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання період його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 25 серпня 2016 року по 20 жовтня 2016 року (включно) відповідно до положень ч. 7 ст. 72 КК України. 

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 засуджено за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло. 

Так, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , 22 серпня 2016 року близько 13:50, діючи спільно за попередньою домовленістю між собою, керуючись корисливим мотивом, подзвонили у квартиру АДРЕСА_3 та після того як відчинив ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , застосовуючи до потерпілого насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, заштовхнув його у квартиру, долаючи опір ОСОБА_10 наніс кілька ударів по голові, від яких потерпілий впав на підлогу, а ОСОБА_8 в цей час віднайшов майно потерпілого, вартістю 3525 гривень та поклав його до сумки, після чого вони з ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд. 

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що винуватість ОСОБА_8 не доведена належними та допустимими доказами та наводить доводи щодо неповноти судового розгляду. Не погоджується з наявністю в діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки попередньої змови, проникнення у житло та корисливого мотиву. Вважає, що суд апеляційної інстанції поверхнево переглянув доводи апеляційних скарг сторони захисту, в зв`язку з чим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. 
Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 у своїй касаційній скарзі також ставить питання про скасування вироку та ухвали щодо останнього і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої доводи, захисник також не погоджується з оцінкою доказів, посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що винуватість ОСОБА_9 доведена недопустимими доказами, стверджує про відсутність у слідчої ОСОБА_11 повноважень на призначення судово-медичної експертизи та наводить інші доводи, які на її думку, свідчать про ухвалення вироку в цій справі з істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів апеляційних скарг сторони захисту, а тому його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Під час касаційного розгляду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали свої касаційні скарги та просили їх задовольнити. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 під час касаційного розгляду висловив позицію щодо відсутності підстав для задоволення касаційних скарг захисників і просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє вироки щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Натомість, зазначене є предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Зі змісту касаційних скарг захисників убачається, що вони наводять доводи про неповноту судового розгляду, зазначають про невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, просять доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. 
Проте перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду щодо доведеності винуватості засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності, правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо останніх. 
Незважаючи на показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо обставин описуваної у вироку події та невизнання ними винуватості у скоєнні саме розбійного нападу на потерпілого з проникненням у житло, винуватість засуджених підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , наданими під час судового розгляду в суді першої інстанції про те, що проникнення до квартири відбулося одразу як тільки він відкрив двері, оскільки ОСОБА_9 наніс йому удар в щелепу, продовжив його бити та таким чином загнав його на кухню, а ОСОБА_8 в цей час забіг в іншу кімнату, де знайшов майно і забрав його. Крім того, вчинення розбійного нападу з проникненням у житло підтверджується даними проколів: пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями до них від 22 серпня 2016 року, слідчого експерименту за участю потерпілого від 11 жовтня 2016 року; даними висновку експерта № 2128 від 23 серпня 2016 року, а також іншими доказами, зміст яких детально відображено у вироку. 
Дослідивши всі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. 
При цьому, детально перевірено твердження захисників про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема щодо відсутності, на їх думку, кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло», не встановлення мети заволодіння чужим майном та наявності попередньої змови, та обґрунтовано визнано безпідставними, оскільки наведені у вироку докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують винуватіть ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом.
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ньому наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 3 ст. 374 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та правильність юридичної оцінки їх дій саме за ч. 3 ст. 187 КК України був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненими судом, і є обґрунтованим.
Апеляційний суд, перевіривши апеляційні скарги сторони захисту, доводи яких, за своїм змістом, аналогічні тим, що наведені у касаційних скаргах захисників, в тому числі про відсутність у слідчої ОСОБА_11 повноважень на призначення судово-медичної експертизи, переглянув вирок суду першої інстанції та, з наведенням ґрунтовних мотивів, визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо та детально мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. При цьому, вказаний суд ретельно перевірив всі посилання сторони захисту на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та недопустимість деяких доказів, а також врахував викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 червня 2021 року у справі № 755/7958/17 (провадження № 51-1372кмо20) висновок щодо правозастосування, відповідно до якого у випадках, коли при вчиненні розбою винний вилучає майно з житла, іншого приміщення чи сховища, до якого немає вільного доступу, застосовуючи при цьому погрозу насильством небезпечним для життя чи здоров`я до особи, яка відповідно має такий доступ, використовуючи таким чином вказану особу, що діє під психічним примусом (ч. 2 ст. 40 КК), його дії слід кваліфікувати як розбій, вчинений з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище (ч. 3 ст. 187 КК), оскільки за вказаних обставин винний здійснює опосередковане проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища, до якого немає вільного доступу.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційний суд вірно встановив, що під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.
Апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг також про те, що всі докази отримані слідчою СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 є недопустимими та з огляду на те, що відповідно до постанови начальника СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 від 22 серпня 2016 року зазначена слідча призначена слідчою у даному кримінальному провадженні постановою, правильно визнав їх безпідставними. 
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Призначене  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним й достатнім для їх виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у цій справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог захисників слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_13