Справа № 145/574/26 
Провадження № 2/145/715/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

"01" липня 2026 р. селище Тиврів 

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Копилової Л. В. , 
за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю " Агрокомплекс "Строїнецькі сади",

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник керівника Вінницької окружної прокуратури С.Чухіль в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.02.2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524586500:01:002:0355 площею 0,4867 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку з кадастровим номером 0524586500:01:001:0261,площею 0,7356 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі вказаного рішення суду відповідач 10.09.2014 року зареєстрував своє право власності на вищевказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 449798105245, 449839205245). Згідно з інформацією Державного земельного кадастру категорія вищевказаних земельних ділянок «Землі сільськогосподарського призначення», цільове призначення - 01.01 «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». В подальшому відповідач уклав з третьою особою договір оренди землі 14.05.2020 року, відповідно до якого передав в оренду належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 0524586500:01:002:0355, площею 0,4867 га, строком на 25 років. Також ОСОБА_1 уклав з третьою особою договір оренди землі 18.05.2020 року, відповідно до якого передав в оренду належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 0524586500:01:001:0261, площею 0,7356 га, строком на 25 років. 
Водночас відповідно до інформації, отриманої з Управління Державної міграційної служби України відповідач ОСОБА_1 із заявою про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття чи прийняття до громадянства України не звертався; паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України не документувався. Водночас як громадянин рф, ОСОБА_1 21.10.2013 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до ЗУ «Про імміграцію» та 10.07.2014 року був документований посвідкою на постійне проживання безстроково.
Оскільки ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 по даний час, не відчужив їх, наявні підстави для їх конфіскації у власність держави.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.04.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.05.2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд справи.
Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в заяві.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на розгляд справи до суду не з`явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку.
Відповідач ОСОБА_1 на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог.
Представник ТОВ " Агрокомплекс "Строїнецькі сади" на розгляд справи до суду не з`явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Позов правомірно пред`явлено прокурором в інтересах держави відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Законність представництва прокурором інтересів держави обґрунтована в позові та підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використанні громадянином російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства.
Судом установлено, що на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.02.2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0524586500:01:002:0355 площею 0,4867 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку з кадастровим номером 0524586500:01:001:0261,площею 0,7356 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі вказаного рішення суду відповідач 10.09.2014 року зареєстрував своє право власності на вищевказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 449798105245, 449839205245).
На момент визнання права власності на вищевказані земельні ділянки, їх державної реєстрації права власності та по теперішній час відповідач є громадянином російської федерації.
Відповідно до інформації, отриманої з Управління Державної міграційної служби України відповідач ОСОБА_1 із заявою про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття чи прийняття до громадянства України не звертався; паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України не документувався. Водночас як громадянин рф, ОСОБА_1 21.10.2013 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до ЗУ «Про імміграцію» та 10.07.2014 року був документований посвідкою на постійне проживання безстроково.
За вказаних обставин прокурором виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України та ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності відповідача вищезазначених земельних ділянок.
Згідно з положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
У статті 26 Основного закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України).
Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується.
Згідно з положеннями ч.ч.1,2,5 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу.
За змістом частин 2, 3 та 4 статті 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті уразі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно - правовими угодами; б)викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в)прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно з п «е» ст.140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п."в" ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки.
За змістом частин 1,2 та 4 статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Такий позов подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах, а ціна проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Приписами статті 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, підставою виникнення зобов`язання є, зокрема, закон, що встановлює обов`язкові дії для того чи іншого суб`єкта. Невиконання обов`язкових дій цим суб`єктом, забезпечується відповідальністю.
Статтею 354 ЦК України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.
Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Водночас зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 ЗК України.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92 цс 13), зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Оскільки ОСОБА_1 будучи громадянином російської федерації, протягом року з моменту переходу права власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не відчужив їх у відповідності до вимог ч.4 ст.81 ЗК України, тому позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на дані земельні ділянки шляхом її конфіскації в порядку ст.145 ЗК України підлягають задоволенню.
Суд вважає, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки такий мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.
Вказане також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23.01.2018 року.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 684,00 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 26 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 1, 81, 140, 145 ЗК України, ст. ст. 14, 346, 354 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 56, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

Позовну заяву першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс "Строїнецькі сади", задовольнити повністю.
Припинити право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина російської федерації, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524586500:01:002:0355, площею 0,4867 га, а також на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0524586500:01:001:0261, площею 0,7356 га, які розташовані на території колишньої Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Вінницької обласної прокуратури (ІВАN UA 568201720343110002000003988 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету -2800, отримувач - Вінницька обласна прокуратура, код ЄДРПОУ 02909909) витрати зі сплати судового збору в сумі 3328 ( три тисячі триста двадцять вісім) гривень . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 липня 2026 року.

Суддя      Копилова Л.  В.