УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/622/26
2/290/728/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
28 липня 2026 року | селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Шакалова А.В., за участю секретаря судового засідання Кліменчук С.В., розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1  ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», проспект Берестейський, 65, м. Київ, 03117, ЄДРПОУ 30115243 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

В С Т А Н О В И В :
І. Зміст позовних вимог

У червні 2026 року адвокат Чабан І.В. в інтересах ОСОБА_1 (далі - Позивач 1) та ОСОБА_2 (далі - Позивач 2) звернулася до Романівського районного суду Житомирської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПАТ «СГ «ТАС», Відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 вересня 2023 року близько 23 години в селищі Биківка Житомирського району Житомирської області по вул. Миру поблизу території колишнього склозаводу під час руху автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , пасажир ОСОБА_4 через задні двері залишив салон вказаного автомобіля, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до комунального підприємства «Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована Відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ4393231 від 05 серпня 2023 року.

Позивачі є батьками загиблого, непрацездатними особами за віком, а тому відповідно до пунктів 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) та статті 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) мають право на страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а Позивач 2 - також на страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позивачі посилаються на те, що рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2026 року у справі № 278/1466/24, яке набрало законної сили, з ПАТ «СГ «ТАС» на користь інших осіб, які мають право на відшкодування, стягнуто 183 853,38 грн, а обставини дорожньо-транспортної пригоди, настання страхового випадку та коло осіб, які мають право на страхове відшкодування, встановлені зазначеним рішенням.

20 травня 2026 року Позивачі через свого представника звернулися до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте листом від 25 травня 2026 року № 1043 Відповідач у виплаті фактично відмовив, витребувавши документи, що підтверджують перебування Позивачів на утриманні загиблого, та рішення суду у кримінальній справі з відміткою про набрання законної сили.

З урахуванням наведеного Позивачі просили стягнути з ПАТ «СГ «ТАС»: на користь ОСОБА_1 - 60 122,23 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 14 976,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; на користь ОСОБА_2 - 60 122,23 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, 15 902,23 грн страхового відшкодування моральної шкоди та 14 976,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ІІ. Позиція Відповідача

30 червня 2026 року до суду надійшов відзив ПАТ «СГ «ТАС» на позовну заяву, в якому Відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на таке.

По-перше, кримінальне провадження № 12023060470000283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України), не завершене, вирок суду, який набрав законної сили, відсутній, що, на думку Відповідача, унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності застрахованої особи. За таких обставин згідно з абзацом четвертим пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV перебіг строку прийняття рішення про виплату припиняється, а вимога Позивачів є передчасною.

По-друге, Позивачі не дотримали передбаченого статтями 33-1, 35 Закону № 1961-IV порядку отримання страхового відшкодування та не надали документів, що підтверджують їх перебування на утриманні потерпілого.

По-третє, для вирішення питання про те, чи є смерть потерпілого прямим наслідком дорожньо-транспортної пригоди, потрібні спеціальні знання; преюдиційне значення, за частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), надається лише вироку суду або ухвалі про закриття кримінального провадження.

По-четверте, потерпілий порушив пункти 5.1, 5.2 «г», 15.13 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені пунктом 32.1 статті 32 та підпунктом 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV, для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

По-п`яте, справа підлягає передачі за підсудністю до суду за місцезнаходженням Відповідача, оскільки ПАТ «СГ «ТАС» не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником, а тому частина 3 статті 28 ЦПК України застосуванню не підлягає.

По-шосте, заявлена до стягнення сума 136 146,69 грн перевищує залишок ліміту відповідальності страховика, оскільки 320 000,00 грн - 183 853,38 грн = 136 146,62 грн.

Одночасно з відзивом Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням (вироком) у кримінальному провадженні № 12023060470000283 та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність та ненадання доказів фактичної оплати.

ІІІ. Відповідь на відзив

10 липня 2026 року представник Позивачів подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність володільця такого джерела; Відповідач не надав доказів непереборної сили або умислу потерпілого; наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, а відсутність вироку не може бути підставою для відмови у позові. Проти зупинення провадження у справі Позивачі заперечували.

13 липня 2026 року представник Позивачів подала заяву про розгляд справи без участі Позивачів та їх представника в порядку письмового провадження, а також про відсутність заперечень щодо закриття підготовчого провадження.

IV. Процесуальні дії суду

Ухвалою суду від 17 червня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14 липня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28 липня 2026 року у задоволенні клопотання ПАТ «СГ «ТАС» про зупинення провадження у справі відмовлено.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином. Представник Позивачів подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності Позивачів. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Керуючись частиною 3 статті 211, статтею 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

V. Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 29 вересня 2023 року близько 23 години в селищі Биківка Житомирського району Житомирської області по вул. Миру поблизу території колишнього склозаводу під час руху автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , пасажир ОСОБА_4 через задні двері залишив салон вказаного автомобіля, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до комунального підприємства «Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 2055 від 03 жовтня 2023 року та довідкою про причину смерті від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; причина смерті - тупа поєднана травма тіла; смерть настала внаслідок нещасного випадку поза виробництвом, дата травми - 29 вересня 2023 року, місце та обставини травми - ДТП у с. Биківка.

Смерть ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 05 жовтня 2023 року, актовий запис № 300 від 05 жовтня 2023 року.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За даними паспортів громадянина України та карток платника податків ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); обидва зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомості за фактом дорожньо-транспортної пригоди 30 вересня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023060470000283. Згідно з листом Відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП в Житомирській області від 26 травня 2026 року № 95983-2026 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває; 07 квітня 2025 року призначено судову інженерно-транспортну експертизу, проведення якої на час розгляду справи не завершено.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ4393231 від 05 серпня 2023 року, строк дії з 06 серпня 2023 року по 05 серпня 2024 року; страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 320 000,00 грн.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2026 року у справі № 278/1466/24, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ПАТ «СГ «ТАС» задоволено частково; стягнуто з Відповідача страхове відшкодування у загальному розмірі 183 853,38 грн, з яких 63 608,92 грн - страхове відшкодування моральної шкоди (чотири частки по 15 902,23 грн) та 120 244,46 грн - страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника (дві частки по 60 122,23 грн).

Зазначеним рішенням, зокрема, встановлено, що: шкоду потерпілому ОСОБА_4 було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, доказів наявності умислу потерпілого щодо спричинення собі шкоди матеріали справи не містять; обов`язок відшкодування шкоди слід покласти на ПАТ «СГ «ТАС» як на страховика цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу; право на страхове відшкодування моральної шкоди мають у рівних частинах п`ятеро осіб: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_5 та двоє неповнолітніх дітей; право на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, мають четверо осіб: непрацездатні батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та двоє неповнолітніх дітей, оскільки батьки на час дорожньо-транспортної пригоди були непрацездатними пенсіонерами за віком; частка кожної особи, яка має право на страхове відшкодування моральної шкоди, становить 15 902,23 грн, а частка кожної особи, яка має право на страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, - 60 122,23 грн.

На виконання вказаного рішення ПАТ «СГ «ТАС» складено страхові акти № 04659/07/726 та № 04671/07/726 від 18 травня 2026 року, якими випадок визнано страховим, та здійснено виплати у сумах 15 902,23 грн (платіжна інструкція № 88805 від 18 травня 2026 року) і 167 951,15 грн (платіжне доручення № 151704 від 18 травня 2026 року), а всього 183 853,38 грн.

20 травня 2026 року адвокат Коневалик А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків), яка отримана Відповідачем 25 травня 2026 року (вх. № 4226).

Листом від 25 травня 2026 року № 1043 ПАТ «СГ «ТАС» повідомило про необхідність надання документів відповідно до підпункту «е» пункту 35.2 статті 35 Закону № 1961-IV, що підтверджують перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на утриманні потерпілого, а також рішення суду у кримінальній справі з відміткою про набрання законної сили. Страхову виплату Позивачам не здійснено.

VI. Мотиви суду
Право на доступ до суду та застосовне законодавство

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спірні правовідносини виникли внаслідок настання страхового випадку 29 вересня 2023 року за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним 05 серпня 2023 року. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX введено в дію з 01 січня 2025 року, і з цієї ж дати втратив чинність Закон № 1961-IV. Оскільки права та обов`язки сторін виникли до введення в дію нового закону, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1961-IV у редакції, чинній на дату укладення договору страхування, а страхові виплати обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування (пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18).

Підстави відповідальності страховика

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19).

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або непереборної сили покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок (стаття 999 ЦК України, Закон № 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку (пункти 69, 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Щодо доводів Відповідача про відсутність вироку у кримінальному провадженні

Доводи відзиву про неможливість здійснення страхової виплати до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні № 12023060470000283 суд відхиляє з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Наведений висновок є сталим і викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22) та від 22 грудня 2023 року у справі № 345/3049/22, в якій Верховний Суд відхилив доводи страховика про те, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні є підставою для призупинення виплати страхового відшкодування.

Крім того, пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування у разі, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21, від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 та від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21.

Наведене положення пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV має значення для вирішення питання про наявність простроченння з боку страховика та застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, однак вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат Позивачами не заявлено, а тому це питання предметом розгляду не є.

Суд також враховує, що Відповідач страховими актами № 04659/07/726 та № 04671/07/726 від 18 травня 2026 року самостійно визнав подію страховим випадком та здійснив страхові виплати іншим особам, які мають право на відшкодування. За таких обставин заперечення Відповідача проти позову з посиланням на невстановленість факту настання цивільно-правової відповідальності застрахованої особи суперечать його ж попередній поведінці та не узгоджуються із загальними засадами цивільного законодавства - справедливістю, добросовісністю та розумністю (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

З цих же підстав суд не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення кримінального провадження в розумінні пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Щодо преюдиційності рішення у справі № 278/1466/24

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення й обумовлюється тим, що учасники справи не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21).

ПАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 були учасниками справи № 278/1466/24, а обставини дорожньо-транспортної пригоди, факт настання смерті ОСОБА_4 внаслідок цієї пригоди, чинність договору страхування, коло осіб, які мають право на страхове відшкодування, та розмір належної кожній із них частки встановлені рішенням від 25 березня 2026 року, яке набрало законної сили, і повторному доказуванню не підлягають.

З огляду на це доводи відзиву про потребу у спеціальних знаннях для вирішення питання, чи є смерть потерпілого прямим наслідком дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними. Посилання Відповідача на частину 6 статті 82 ЦПК України суд відхиляє, оскільки ця норма визначає межі преюдиційності вироку суду в кримінальному провадженні, але не встановлює, що обставини дорожньо-транспортної пригоди можуть бути доведені виключно вироком. Обмеження засобів доказування, передбачене частиною 2 статті 78 ЦПК України, законом для цієї категорії спорів не встановлене.

Щодо доводів про недотримання досудового порядку врегулювання

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що Законом № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування; особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика з дотриманням вимог статті 35 названого Закону чи звернутися безпосередньо до суду.

Крім того, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що Позивачі 20 травня 2026 року звернулися до Відповідача із заявою про виплату, яка отримана 25 травня 2026 року, однак виплату не здійснено. За таких обставин право Позивачів на звернення до суду є реалізованим правомірно, а доводи про передчасність позову - необґрунтованими.

Щодо доводів про вину потерпілого

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно з підпунктом 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована, водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку.

Всупереч вимогам частини 1 статті 81 ЦПК України Відповідач не надав жодного доказу того, що потерпілий ОСОБА_4 мав умисел щодо спричинення собі шкоди, передбачав чи свідомо допускав настання дорожньо-транспортної пригоди зі смертельним наслідком. Обставини, які б свідчили про непереборну силу, також не доведені. Доводи про порушення потерпілим пунктів 5.1, 5.2 «г», 15.13 Правил дорожнього руху України самі по собі про умисел не свідчать, оскільки умисел передбачає усвідомлене бажання особи заподіяти собі шкоду.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Отже, навіть за умови доведеності необережності потерпілого це не могло б бути підставою для зменшення розміру відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.

Посилання Відповідача на пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України є помилковим, оскільки ця норма регулює відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тоді як у цій справі шкоди завдано одним транспортним засобом, а потерпілий був пасажиром і джерелом підвищеної небезпеки не володів.

Щодо підсудності справи

Відповідно до частини 3 статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди (деліктне зобов`язання). Оскільки в межах суми страхового відшкодування боржником у деліктному зобов`язанні виступає страховик завдавача шкоди, між потерпілими та страховиком виникають деліктні, а не договірні правовідносини; зміна суб`єкта зобов`язання не змінює його суті.

Зареєстрованим місцем проживання Позивачів є АДРЕСА_2 , що за підсудністю відноситься до Романівського районного суду Житомирської області. Місцем заподіяння шкоди також є селище Биківка.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути розглянута ним по суті, і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду. Підстав, передбачених частиною 1 статті 31 ЦПК України, для передачі справи не встановлено.

Щодо кола осіб, які мають право на відшкодування, та розміру страхового відшкодування

Згідно з пунктом 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після неї та є її прямим наслідком. Дорожньо-транспортна пригода сталася 29 вересня 2023 року, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті - тупа поєднана травма тіла, отримана внаслідок цієї пригоди, що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 2055 від 03 жовтня 2023 року.

Згідно з пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі та виплачується рівними частинами.

Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Суд відхиляє доводи Відповідача про ненадання Позивачами документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, оскільки закон пов`язує виникнення права на відшкодування не лише з фактом перебування на утриманні, а й з наявністю права на одержання утримання. Згідно зі статтею 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними, зокрема, є особи, які досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На день смерті потерпілого ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_2 виповнилося 64 роки, ОСОБА_1 - 62 роки, тобто обидва досягли пенсійного віку і були непрацездатними особами, що також встановлено рішенням у справі № 278/1466/24 та повторному доказуванню не підлягає.

Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109 затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними після набрання нею чинності, зокрема за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 320 000,00 грн на одного потерпілого. Пунктом 4 полісу № АТ4393231 страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, визначена у розмірі 320 000,00 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2023 року встановлено 6 700,00 грн.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, становить 241 200,00 грн (36 ? 6 700,00 грн), а моральної шкоди - 80 400,00 грн (12 ? 6 700,00 грн), а всього 321 600,00 грн, що перевищує страхову суму на 1 600,00 грн. Оскільки таке відшкодування підлягає поділу між дев`ятьма страховими зобов`язаннями (чотири особи, які мають право на відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, та п`ять осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди), частка кожної особи зменшується на 177,77 грн, у зв`язку з чим розмір відшкодування становить: моральної шкоди - 15 902,23 грн, у зв`язку із втратою годувальника - 60 122,23 грн, що відповідає розрахунку, наведеному в рішенні у справі № 278/1466/24.

Відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Рішенням у справі № 278/1466/24 стягнуто і Відповідачем виплачено 183 853,38 грн. Отже, невикористаний залишок страхової суми становить 136 146,62 грн (320 000,00 грн - 183 853,38 грн).

Позивачами заявлено до стягнення 136 146,69 грн, що на 0,07 грн перевищує залишок страхової суми та зумовлено округленням розміру часток. З огляду на імперативний припис пункту 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV суд обмежує загальний розмір стягнення сумою 136 146,62 грн, зменшуючи на 0,07 грн розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , а в задоволенні позовних вимог у частині 0,07 грн відмовляє.

Таким чином, стягненню з Відповідача підлягає: на користь ОСОБА_1 - 60 122,23 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника; на користь ОСОБА_2 - 60 122,23 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 15 902,16 грн страхового відшкодування моральної шкоди, а всього 76 024,39 грн.

Щодо заяви ОСОБА_2 від 06 листопада 2023 року

Судом враховано, що в матеріалах справи № 278/1466/24 наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 від 06 листопада 2023 року, зареєстрована в реєстрі за № 1934, про відмову від своєї частки страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим зазначена заява адресована страховику і за своїм змістом стосувалася порядку позасудового врегулювання страхового випадку, а не припинення суб`єктивного цивільного права. Відповідно до частини 2 статті 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Закон № 1961-IV не передбачає припинення права особи на страхове відшкодування внаслідок подання нею такої заяви. Крім того, за наслідками розгляду справи № 278/1466/24 частка ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не присуджувалась, тобто правових наслідків ця заява не породила, а Відповідач проти позову з цієї підстави не заперечував.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Оцінка доказів

Згідно з частиною 1 статті 81, частиною 1 статті 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

VII. Розподіл судових витрат
Витрати на професійну правничу допомогу

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок є усталеним у практиці Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат Позивачами надано договори про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж1172/Д287732 від 06 листопада 2023 року та № Ж1493 від 05 червня 2026 року, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та детальні розрахунки робіт (наданих послуг) на загальну суму 29 952,00 грн.

Водночас відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вирішуючи це питання, суд враховує, що справа не належить до категорії складних, спірні правовідносини не характеризуються правовою невизначеністю, а правова позиція у справі значною мірою ґрунтується на обставинах, встановлених рішенням у справі № 278/1466/24 між тими самими сторонами; справу розглянуто в порядку письмового провадження без участі представника; ціна позову становить 136 146,69 грн.

За таких обставин суд вважає заявлений розмір витрат неспівмірним та зменшує його до 12 000,00 грн, тобто по 6 000,00 грн на користь кожного з Позивачів.

Оскільки позов задоволено частково, суд відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України розподіляє витрати без застосування пропорційного зменшення, зважаючи на неістотність суми, у стягненні якої відмовлено.

Судовий збір

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» Позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України та статті 4 Закону України «Про судовий збір» з Відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 361,47 грн (1 % ціни позову).

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, статтями 3, 12, 15, 16, 1166, 1187, 1188, 1193, 1200 ЦК України, статтею 202 Сімейного кодексу України, статтями 6, 9, 22, 23, 27, 32, 35, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: проспект Берестейський, буд. 65, м. Київ, 03117, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 30115243) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 60 122 (шістдесят тисяч сто двадцять дві) грн 23 коп страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (місцезнаходження: проспект Берестейський, буд. 65, м. Київ, 03117, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 30115243) на користь ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 60 122 (шістдесят тисяч сто двадцять дві) грн 23 коп страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 15 902 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) грн 16 коп страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, а всього - 76 024 (сімдесят шість тисяч двадцять чотири) грн 39 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 30115243) на користь ОСОБА_1 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 30115243) на користь ОСОБА_2 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 30115243) на користь держави судовий збір у розмірі 1 361 (одна тисяча триста шістдесят одна) грн 47 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя | Андрій ШАКАЛОВ