ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1861/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Дуда Ірина Петрівна, звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі – відповідач, МЮ України), в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, виражену у залишені без виконання копій матеріалів ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, а саме Висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, затвердженого 13.10.2025;
???- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2025 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно постанови КМУ №379 від 04.04.2025 та провести виплату на підставі підпункту 4 пункту 2 Порядку, затвердженого постановою КМУ №379 від 04.04.2025 та Висновку від 13.10.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, 27.08.2025 пройшов медичний огляд у медичній (військово-лікарській) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», про що видано довідку №103, відповідно до якої встановлено діагноз: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Надалі, 23.09.2025 було проведено оцінювання повсякденного функціонування особи, за результатами якого позивачу встановлено третю групу інвалідності (дата, з якої встановлено інвалідність - 15.09.2025) на підставі висновку ВЛК Державної кримінально - виконавчої служби України, що підтверджується рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №10471/25/3132/В від 23.09.2025.
Вказує, що 26.09.2025 у відповідності до вимог підпункту 4 пункту 2 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2025 №379, подав рапорт до начальника Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
На виконання вимог, визначених Порядком №379, Державною установою «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» складено та направлено до Міністерства юстиції України Висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу ДКВС, який затверджено начальником ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4», згідно до якого позивачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Однак відповідач листом від 27.11.2025 повідомив, що копії матеріалів ОСОБА_1 залишені без виконання у зв`язку з тим, що такі документи не відповідають чинному законодавству. 
Позивач вважає, що відповідачем безпідставно, всупереч вимог положень Порядку №379, залишено без виконання матеріали про призначення одноразової грошової допомоги, оскільки ним подано усі необхідні документи для призначення цієї допомоги. Зокрема, зазначає, що згідно з пунктом 23 Порядку №379 якщо особа одночасно має право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Порядком, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Позивачем 26.09.2025 було подано відповідний рапорт про призначення та виплату одноразової грошової допомоги саме на підставі підпункту 4 пункту 2 Порядку №379. 
Окрім того зазначає, що відповідачем протиправно проігноровано пункт 1 Порядку №379, згідно до якого призначення і виплата одноразової грошової допомоги проводиться у випадку інвалідності ЧИ втрати працездатності, пункт 14 Порядку №379, згідно якого виплата одноразової грошової допомоги проводиться в разі встановлення інвалідності ЧИ часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також підпункт 4 пункту 2 Порядку №379, згідно якого одноразова грошова допомога призначається виплачується особам рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби у разі визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням нею служби. Просить зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву щодо призначення та виплату ОГД на підставі підпункту 4 пункту 2 Порядку №379.
Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Вказує на помилковість тверджень позивача про те, що пункти 1 та 14 Постанови Кабінету Міністрів України №379 прямо передбачають виплату у разі інвалідності або втрати працездатності, оскільки для кожного випадку необхідне належне документальне підтвердження відповідної підстави. У випадку позивача інвалідність встановлена, однак не підтверджено належним чином її параметри, передбачені Постановою №1338. Згідно з пунктом 40 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1338, експертна команда зобов`язана визначити: ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках); причину втрати працездатності; дату її настання. У матеріалах позивача відсутній документ про відсоток втрати працездатності; відсутня причина втрати працездатності у необхідному формулюванні; відсутня дата настання професійного захворювання/каліцтва. Тобто, юридичний факт не доведений належними доказами.
Зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Державної установи «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» від 27.09.2025 №141/ОС25 звільнений із служби за власним бажанням (пункт 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію»), а пункт 4 частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліцію» не передбачає виплати ОГД для працівників, які звільнені зі служби за власним бажанням. Тому лист Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 28.10.2025 №18982/44011/4.13/8-25/9/1/15-25 щодо виділення фінансування для виплати ОГД ОСОБА_1 залишено без розгляду та доручено Департаменту привести документи позивача у відповідність до законодавства (лист Мін?юсту №171794/188351-32-25/16.3.2).
За інформацією, наданою Департаменту листом від 11.12.2025 №21888/9/1/15-25, зареєстрованим в Мін?юсті від 12.12.2025 №216702-32-25, ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» ознайомила ОСОБА_1 з вказаним листом Мін?юсту. Позивач не довів належного оформлення документів у відповідності до вимог Постанови №1338 та наявності правових підстав для виплати. На даний час доопрацьовані матеріали щодо призначення та виплати ОГД ОСОБА_1 в Мін?юсті не зареєстровані. Відповідно до пункту 15 Постанови №379 матеріали були розглянуті, встановлено їх невідповідність вимогам та заявника повідомлено про необхідність їх доопрацювання. Однак позивач не надав належних документів для виплати ОГД. 
Зазначає, що Міністерство юстиції України у вказаних правовідносинах виконує виключно функції головного розпорядника бюджетних коштів, а саме: здійснює фінансування відповідних виплат; розглядає матеріали, подані уповноваженими органами, виключно на предмет їх відповідності вимогам законодавства; не приймає рішення по суті права конкретної особи на отримання одноразової грошової допомоги Таким чином, Міністерство юстиції України не є суб`єктом, який приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги; не здійснює первинного розгляду заяв позивачів; не формує індивідуального адміністративного акта щодо позивача. З урахуванням викладеного, саме уповноважений орган Державної кримінально-виконавчої служби України, який здійснював розгляд матеріалів позивача та формував відповідний висновок, може вважатися належним відповідачем у даній справі. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою від 06.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін. 
Відповідачем подано: 20.02.2026 заяву про вступ у справу як представника (вх. №13870) та 26.02.2026 відзив на позовну заяву (вх. №15604).
Представником позивача 08.04.2026 (вх. №29131) та 20.04.2026 (вх. №32223) подано клопотання про пришвидшення розгляду справи.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Старшина внутрішньої служби ОСОБА_1 27.08.2025 пройшов медичний огляд у медичній (військово-лікарській) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області та отримав довідку №103 медичної (військово-лікарської) комісії з встановленим діагнозом і постановою, відповідно до яких: 
Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України. Придатний до служби в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді заступника начальника соціально-психологічної роботи та дотримання прав військовополонених. 
Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 23.09.2025 №10471/25/3132/Р ОСОБА_1 : 
п. 16: на час проведення оцінювання повсякденного функціонування по патології нервової системи, що обмежує життєдіяльність помірного ступеню, згідно постанови КМУ №1338 від 15.11.2024, встановлено третю групу інвалідності: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України - терміном на один рік;
п.п. 17.1.10. Причина інвалідності: наявний висновок ВЛК, або ЛЕК або МВЛК, ДКВС- Державна кримінально-виконавча служба України: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України.
ОСОБА_1 у відповідності до вимог підпункту 4 пункту 2 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2025 №379, 26.09.2025 подав рапорт про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Згідно до наказу по особовому складу про звільнення від 27.09.2025 №141/OC-25 старшину внутрішньої служби ОСОБА_1 , заступника начальника відділу соціально – психологічної роботи та дотримання прав військовополонених ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» 27.09.2025 звільнено зі служби у Державній кримінально - виконавчій службі України (за власним бажанням). 
Начальником ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» 13.10.2025 затверджено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу ДКВС, згідно до якого ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Департамент з питань виконання кримінальних покарань листом від 28.10.2025 №18982/44011/4.13/8-25/9/1/15-25 направив до Міністерства юстиції України матеріали щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Міністерство юстиції України листом від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2 повідомило Департамент з питань виконання кримінальних покарань про залишення без виконання копій матеріалів ОСОБА_1 щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги. 
Зокрема, у вказаному листі зазначено: 
«… Згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання ОГД у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
У доданій до листа копії наказу про звільнення від 27.09.2025 №141/ОС-25, зазначено, що ОСОБА_1 звільнений зі служби «за власним бажанням» (пункт 7 частини першої статті 77 Закону), що не передбачено Законом…».
«… у доданій до листа копії довідки медичної (військово-лікарської) комісії від 27.08.2025 №103, виданої медичною (військово-лікарською) комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», вказано причинний зв`язок захворювання «захворювання, так пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України», що передбачено Порядком проведення медичного огляду кандидатів на службу та осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 27.09.2021 №3407/5/709. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова №1338) визначається група інвалідності та її причина (з урахуванням рішення (постанови) медичної (військово-лікарської) комісії), зокрема, особам, звільненим з Державної кримінально-виконавчої служби України.
Пунктом 23 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою №1338, зазначено, що «у разі коли документом, що підтверджує причину інвалідності є рішення (постанова) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) або лікарсько-експертної комісії про встановлення причинно-наслідкового зв`язку, під час фіксації експертною командою причини інвалідності також зазначається формулювання з такого рішення (постанови) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської), або лікарсько-експертної комісії». 
У витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 не вказані причина втрати працездатності, відсоток втрати працездатності та дата встановлення професійного захворювання чи настання трудового каліцтва (пункти 17.2.3, 17.2.4 та 17.2.5), а також вказано - не застосовується.
3 огляду на викладене, матеріали щодо призначення та виплати ОГД ОСОБА_1 привести у відповідність до зазначеного вище законодавства…». 
ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» листом від 03.12.2025 №5/3401 направило ОСОБА_1 для відома та ознайомлення лист Міністерства юстиції України від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2 та повідомило про необхідність приведення у відповідність до вимог чинного законодавства матеріалів, зазначених у листі МЮ України.
ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» листом від 10.12.2025 №5/3491 повідомлено начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про розгляд листа Міністерства юстиції України від 27.11.2025 № 171794/188351-32-25/16.3.2. щодо приведення у відповідності до вимог чинного законодавства матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та у зв`язку із необхідністю приведення у відповідність до вимог чинного законодавства поданих документів, ОСОБА_1 рекомендованим відправленням за вихідним номером 5/3401 від 03.12.2025 було надіслано лист, до якого долучено лист Міністерства юстиції України від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2 (вручено одержувачу 09.12.2025).
Станом на 10.12.2025 подані документи ОСОБА_1 не приведено у відповідність.
Представник позивача 17.12.2025 звернулася до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України із адвокатським запитом щодо надання інформації щодо результатів розгляду матеріалів щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із визначенням йому третьої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в ДКВС.
Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України листом від 19.12.2025 повідомив, що про вказані Мін`юстом зауваження щодо розгляду копій матеріалів ОСОБА_1 листом Департаменту від 02.12.2025 було проінформовано ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4». 
На час розгляду адвокатського запиту матеріали щодо призначення та виплати ОГД ОСОБА_1 , які приведені у відповідність до вимог чинного законодавства, до Департаменту не надходили.
Представник позивача 02.02.2026 звернулася до Керівника експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП ЛОР Львівського обласного госпіталю ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи із заявою про внесення виправлень у рішення від 23.09.2025 №10471/25/3132/Р відповідно до зауважень Міністерства юстиції України у листі від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2.
КНП ЛОР у відповідь на заяву листом від 11.02.2026 №258 повідомила, що відсотки по втраті працездатності призначаються одноразово по одній нозології (при захисті Батьківщини). ОСОБА_1 отримав ІІІ групу інвалідності: Захворювання ТАК, пов`язане з проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України – терміном на 1 рік.
Бездіяльність відповідача щодо залишення без виконання матеріалів ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2025 №379 зумовила звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
При вирішенні спору суд керувався таким. 
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі – Закон №2713-IV).
Відповідно до статті 3 Закону №2713-IV правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.
Згідно з частиною 1 статті 23 Закону №2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Частиною 5 статті 23 Закону №2713-IV визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VII (далі – Закон № № 580-VII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону №2713-IV Кабінет Міністрів України постановою від 04.04.2025 №379 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок №379).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - одноразова грошова допомога), які проходять (проходили) службу в міжрегіональних територіальних органах з питань виконання кримінальних покарань, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти Державної кримінально-виконавчої служби (у тому числі курсантів, слухачів закладів освіти), на підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, а також в таборах для тримання військовополонених (далі - органи (установи).
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №379 передбачено, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби у разі визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням нею служби, або визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності, протягом шести місяців після її звільнення із служби з причин, зазначених у цьому підпункті.
Розміри одноразової грошової допомоги визначені у пункті 3 Порядку №379. При цьому, такі розміри залежать від підстави звернення. 
Так, підпунктом 4 пункту 3 Порядку №379 визначено, що у разі визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби внаслідок причин, зазначених у підпункті 4 пункту 2 цього Порядку інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у таких розмірах:
I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №379 такими причинами є визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідність внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням нею служби, або визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності протягом шести місяців після її звільнення із служби з причин, зазначених у цьому підпункті.
Натомість, відповідно до підпункту 6 пункту 3 Порядку №379 одноразова грошова допомога призначається і виплачується  у разі отримання особою рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби поранення (контузії, травми або каліцтва) внаслідок причин, зазначених у підпункті 6 пункту 2 цього Порядку, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Порівняльний аналіз підпунктів 4 та 6 пункту 3 Порядку №379 дає підстави стверджувати, що ступінь втрати працездатності у відповідних відсотках є необхідною умовою для призначення і виплати одноразової грошової допомоги особам, які отримали поранення (контузії, травми або каліцтва) внаслідок причин, зазначених у підпункті 6 пункту 2 цього Порядку.
Згідно до підпункту 6 пункту 2 Порядку №379 такою причиною є отримання особою рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення їй інвалідності.
Сукупність аналізу вказаних положень Порядку №379 свідчить, що законодавець розрізняє дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги: 1) у разі визначення особі інвалідності та 2) у разі визначення ступеня втрати професійної працездатності без визначення інвалідності. 
Тобто, такі підстави є самостійними і не є тотожними.
При цьому розмір одноразової грошової допомоги за кожною із вказаних підстав залежить від визначених пунктом 2 Порядку №379 причин.
Судом з рапорту позивача від 26.09.2025 встановлено, що він звертався за одноразовою грошовою допомогою на підставі пункту 2 підпункту 4 Порядку №379, тобто як особа, якій визначена інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням нею служби, що зумовлює призначення і виплату такої на підставі підпункту 4 пункту 3 Порядку №379.
Як встановлено судом, відповідач повернув без виконання матеріали ОСОБА_1 з тих підстав, що такі не відповідають постанові Кабінету Міністрів України №1338 від 15.11.2024 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», якою визначається група інвалідності та її причина (з урахуванням рішення (постанови) медичної (військово-лікарської) комісії, зокрема особам, звільненим з Державної кримінально-виконавчої служби. Посилаючись на пункт 23 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою №1338, відповідно до якого у разі коли документом, що підтверджує причину інвалідності, є рішення (постанова) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) або лікарсько-експертної комісії про встановлення причинного зв`язку, під час фіксації експертною командою причини інвалідності також зазначається формулювання з такого рішення (постанови) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) або лікарсько-експертної комісії, відповідач стверджує про те, що у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 не вказані причина втрати працездатності, відсоток втрати працездатності та дата встановлення професійного захворювання чи настання трудового каліцтва (пункти 17.2.3, 17.2.4 та 17.2.5), а також вказано – не застосовується. 
Така невідповідність, на думку відповідача, стала підставою для залишення без виконання матеріалів ОСОБА_1 без виконання з метою приведення таких до зазначеного законодавства.
Даючи оцінку такому висновку відповідача, суд зазначає, що він є помилковим і зробленим без урахування положень Порядку №379, який власне і визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, службу у якій проходив позивач, детальний аналіз підстав та причин призначення такої допомоги наведено судом вище.
Відповідно до направлених відповідачу матеріалів ОСОБА_1 довідкою медичної (військово-лікарської) комісії №103 від 27.08.2025 встановлено діагноз: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Згідно з пунктом 16 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 23.09.2025 №10471/25/3132/Р ОСОБА_1 на час проведення оцінювання повсякденного функціонування по патології нервової системи, що обмежує життєдіяльність помірного ступеню, згідно постанови КМУ №1338 від 15.11.2024, встановлено третю групу інвалідності: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України - терміном на один рік, а у підпункті 17.1.10. пункту 17.1 зазначено: причина інвалідності: захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку; наявний висновок ВЛК, або ЛЕК або МВЛК, ДКВС - Державна кримінально-виконавча служба України: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України.
Сукупність відображених у довідці №103 від 27.08.2025 та п.16 і пп. 17.1.10. п 17.1 рішенні від 23.09.2025 №10471/25/3132/Р відомостей свідчить, що такі про містять повноту інформації і про групу інвалідності – третя, і про причину інвалідності - внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, що повністю відповідає передбаченій підпунктом 4 пункту 3 Порядку №379 підставі призначення ОГД і визначеній підпунктом 4 пункту 2 Порядку №379 причині.
Змістовий аналіз форми Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи свідчить, що починаючи з пункту 17 «Рішення експертної команди за результатами оцінювання» всі подальші пункти і підпункти не підлягають заповненню суцільним порядком, як це передбачено пунктами 1 – 16 включно, а містять застереження «Заповнюється в разі, якщо це стосується справи, що розглядається».
Як видно з Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 23.09.2025 №10471/25/3132/Р, у ньому заповнені підпункти з 17.1.1 по 17.1.10, як такі, що стосуються рішення щодо встановлення інвалідності.
Судом не встановлено будь-яких невідповідностей цього документа затвердженому Постановою №1338 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, зокрема пункту 23, на який посилається відповідач, повний зміст якого наведено судом вище.
Щодо тверджень відповідача про те, що у Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 23.09.2025 №10471/25/3132/Р не вказані причина втрати працездатності, відсоток втрати працездатності та дата встановлення професійного захворювання чи настання трудового каліцтва (пункти 17.2.3, 17.2.4 та 17.2.5), а також вказано – не застосовується, то суд зазначає, що текстовий аналіз пунктів 17.2.3, 17.2.4 та 17.2.5 дає підстави стверджувати, що кожен з них, як вказано, «заповнюється в разі, якщо це стосується справи, що розглядається», і застосовується у разі визначеного пунктом 17.2 проведення оцінювання з метою встановлення ступеню втрати професійної придатності. 
Вказані відповідачем пункти 17.2.3, 17.2.4 та 17.2.5 насправді не є самостійними і обов`язковими для заповнення пунктами, а є підпунктами пункту 17.2 (пп.17.2.3, 17.2.4 та 17.2.5) і заповнюються у разі проведення оцінювання з метою встановлення ступеню втрати професійної придатності, зумовленої професійним захворюванням чи трудовим каліцтвом, що немає жодного стосунку до спірного випадку.
Суд звертає увагу, що положення затвердженого Постановою №1338 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи визначають процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (далі - особа) з метою визначення наявності або відсутності порушень структур та/або функцій організму, в тому числі фізичних, психічних, інтелектуальних, сенсорних, що можуть призводити до обмежень життєдіяльності, встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також розроблення рекомендацій, що є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, з урахуванням індивідуального реабілітаційного плану (за наявності).
Тобто Порядок має на меті визначення наявності або відсутності порушень структур та/або функцій організму та розроблення рекомендацій, що є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, з урахуванням індивідуального реабілітаційного плану повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (далі - особа).
Оскільки форма Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи є єдиною, то вона передбачає відображення різних рішень експертної команди за результатами оцінювання в залежності від мети проведення такого оцінювання, тобто є універсальною, що передбачає наявність певних пунктів, які «заповнюються в разі, якщо це стосується справи, що розглядається».
У спірному випадку матеріали на ОСОБА_1 направлялися для призначення одноразової грошової допомоги як особі начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби відповідно до Порядку №379 у зв`язку з інвалідністю, тому за встановлених фактичних обставин справи та аналізу нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, у відповідача не було жодних правових підстав стверджувати про невідповідність поданих до нього матеріалів на ОСОБА_1 вимогам Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338. 
При цьому відповідач жодних зауважень щодо невідповідності поданих матеріалів вимогам Порядку №379 у своєму листі від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2 не висловив.
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку №379, днем виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги у разі визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності є дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Щодо посилань відповідача у листі від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2 про звільнення ОСОБА_1 зі служби «за власним бажанням» (пункт 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), що не передбачає виплату ОГД, то такі є помилковими з огляду на те, що право на отримання такої допомоги виникло у позивача під час проходження ним служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби (15.09.2025 - дата встановлення інвалідності), а звільнений він був 27.09.2025 (наказ про звільнення від 27.09.2025 №141/ОС-25).
Відповідно до пункту 24 Порядку №379 особи, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Сукупність наявних у справі належних та допустимих доказів (рапорт позивача від 26.09.2025, висновок від 13.10.2025, тощо) свідчить як про наявність права на одноразову грошову допомогу, так і про своєчасність звернення за призначенням і виплатою такої.
Суд встановив помилковість висновку відповідача про невідповідність поданих матеріалів щодо ОСОБА_1 вимогам чинного законодавства, яке стосується вимог до змісту Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для відмови у розгляді таких матеріалів і прийняття рішення про виділення коштів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Суд зазначає, що у позивача виникло право на отримання допомоги у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах ДКВС, яке позивач вчасно реалізував, звернувшись у встановленому порядку і у встановлений строк (протягом шести місяців після його звільнення із служби) із заявою/рапортом до відповідача.
З матеріалів справи встановлено, що на підставі поданого позивачем рапорту та долучених до нього документів ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» складено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу ДКВС, який затверджено начальником ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4».
Департамент з питань виконання кримінальних покарань листом від 28.10.2025 №18982/44011/4.13/8-25/9/1/15-25 направив до Міністерства юстиції України матеріали щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , які були залишені відповідачем без виконання.
Предметом позову у цій справі є поведінка відповідача щодо залишення без виконання копій матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги, які вже були затверджені висновком ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4».
Твердження відповідача, викладені у листі від 27.11.2025 №171794/188351-32-25/16.3.2, спростовані судом на підставі викладеного вище аналізу чинного законодавства та обставин справи.
З урахуванням викладеного, у Міністерства юстиції України як головного розпорядника бюджетних коштів не було підстав у залишенні матеріалів ОСОБА_1 про виплату ОГД без виконання.
Суд при розгляді справи враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану, зокрема у постановах від 10.09.2020 у справі №806/965/17 та від 27.09.2021 у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14.08.2018 у справі №820/5134/17, від 28.02.2020 у справі №806/3304/18, від 16.11.2020 у справі №640/5615/19, від 14.09.2021 у справі №320/5007/20 та від 23.12.2021 у справі №480/4737/19.
При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 у справі №160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Поняття дискреційних повноважень наведене у пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі - Закон №2073-IX), дискреційне повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону №2073-IX, здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:
1) дискреційне повноваження передбачено законом;
2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;
3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;
4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
Крім того, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а, від 21.06.2018 у справі №274/1717/17, від 17.10.2019 у справі №826/521/16, від 30.03.2021 у справі №400/1825/20, від 14.09.2021 у справі №320/5007/20, від 22.09.2022 у справі №380/12913/21, дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У будь-якому випадку рішення, що приймається суб`єктом владних повноважень у межах його дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає всім критеріям, які визначені частиною другою статті 2 КАС України. Це, зокрема, означає, що такий суб`єкт може довести в адміністративному суді те, що його рішення прийнято обґрунтовано (з урахуванням усіх обставин, що мають значення), безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Отже, аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 23.11.2018 у справі №826/8844/16 та від 20.12.2018 у справі №524/3878/16-а.
Тому, на переконання суду, ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірному випадку буде зобов`язання відповідача повторно розглянути направлені листом від 28.10.2025 №18982/44011/4.13/8-25/9/1/15-25 матеріали щодо виділення коштів для виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 , а саме Висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, затвердженого 13.10.2025, та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання провести виплату одноразової грошової допомоги, то такі не підлягають до задоволення з оглядну на таке.
Як зауважив сам відповідач, Міністерством юстиції визначені уповноважені органи для розгляду матеріалів щодо призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а Мін?юст, як головний розпорядник бюджетних асигнувань, за пропозиціями уповноважених органів, виділяє фінансування на забезпечення цих виплат, попередньо здійснивши перевірку матеріалів щодо відповідності їх чинному законодавству.
Виплату ж одноразової грошової допомоги здійснює територіальний орган, де проходила службу особа ДКВСУ, відносно якої цей орган здійснював оформлення матеріалів і затверджував висновок про призначення одноразової грошової допомоги.
Тобто, Міністерство юстиції України не є органом, на якого покладено обов`язок по виплаті одноразової грошової допомоги, тому позовна вимога в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату є безпідставною. 
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки, яка є предметом оскарження. 
Доводи відповідача про правомірність такої спростовано аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи судом до уваги не беруться. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 064 грн. 96 к., сплаченого за квитанцією №-12.495097535.1 від 18.01.2026.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00015622), яка полягає у залишені без виконання матеріалів щодо виділення коштів для виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме Висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, затвердженого 13.10.2025.
???Зобов`язати Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 00015622) повторно розглянути матеріали щодо виділення коштів для виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме Висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, затвердженого 13.10.2025, та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О.П.