Справа № 131/324/26
Провадження № 22-ц/801/1986/2026
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марчук В. І.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | Справа № 131/324/26 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу 131/324/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2026 року, -

ВСТАНОВИВ:
05 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (надалі – ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»/позивач) звернулося до Іллінецького районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 (надалі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором №200404999, укладеним 11 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (надалі – ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»/Банк) та ОСОБА_1 , в розмірі 34582,01грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2662,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.12.2015 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено угоду №200404999 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти з встановленим строком користування з 11.12.2015 р. (видана кредитна картка), а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. 
23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. 
Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. 
Станом на 04.03.2026 р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 26427,08 грн., з яких: 9147,30 грн. – заборгованість за кредитом; 17279,78 грн. – заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та зафіксована у додатку до договору – реєстрі кредитних договорів.
Господарські операції на підставі договору № 200404999 від 11.12.2015 року в тому числі розрахунок заборгованості проводились ПАТ «БНК МИХЙІСЬКИЙ», відповідно до вимог НБУ та умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, як визначено чинним законодавством України (ст. 534 ЦК України).
Оскільки 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладання такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. 
Надані виписки з особових рахунків сформовані ФГВФО на підставі норм чинного законодавства.
Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.
Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
З врахуванням ст. 625 ЦПК України заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 200404999 від 11.12.2015 року - 26427,08 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних – 2376,27 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 5778,66 грн., разом заборгованість становить - 34582,01 грн. 
Крім того, вказано, що приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.03.2026 9 спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор».
Постановою від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. 
Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. 
Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. 
Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» не набуло право власності на права вимоги за договором факторингу №1905, а тому не виникло право розпоряджатися таким майном, у тому числі, відчужувати його іншим особам.
Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».
Окрім того, визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. 
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. 
Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс» (копії документів додаються). 
Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). 
Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав Позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, Позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою.
Окрім того звернув увагу на продовження строків через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) та введення воєнного стану на території України.
У зв`язку з даними обставинами ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" просив поновити строк позовної давності для подання позову, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 200404999 від 11.12.2015 року у загальному розмірі 34582,01 грн., яка складається з: суми заборгованості - 26427,08 грн., суми інфляційних втрат - 5778,66 грн., суми 3% річних - 2376,27 грн. та понесені судові витрати.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2026 рокув задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та безпідставно не врахував надані позивачем докази, зокрема виписки по рахунку, які є належними первинними бухгалтерськими документами, сформованими уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Апелянт вказує, що після ліквідації банку отримання виписок за попередній період та формування детального розрахунку заборгованості є об`єктивно неможливим, оскільки відповідні документи знищені після закінчення строків зберігання, а програмне забезпечення для розрахунку заборгованості не передавалося при відступленні права вимоги. З огляду на це позивач посилається на те, що розмір заборгованості підтверджується даними, визначеними банком та відображеними у реєстрі до договору відступлення права вимоги, а надані виписки є достатніми доказами існування та розміру боргу.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Андрущак С.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як встановлено, з матеріалів справи, 11.12.2015 між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_1 укладено угоду №200404999 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти з встановленим строком користування з 11.12.2015 р. (видана кредитна картка), а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами 
20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. 
Пунктом 2 договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року визначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуває всі права кредитора за кредитними договорами в день настання відкладальної обставини відповідно до пункту 16 цього договору (зокрема, підписання договору сторонами), але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору.
На виконання вимог п. 4 договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на користь ПАТ «Банк Михайлівський» ціну договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону) - № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, переможцем яких стало ТОВ «Діджи Фінанс», у розмірі 5307308,39 грн.
Також в матеріалах справи наявна постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16, якою апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Вирішено питання про судові витрати.
Судовими рішеннями в господарській справі № 910/11298/16 встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників).
20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905.
23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
Уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський».
30.05.2016 згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» № 37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 № 1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності.
09.06.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» направив ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01.06.2016 № 05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08.07.2016 № 1-08-07/16 повідомив банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має.
В матеріалах справи міститься постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 66483131, в якому приватним виконавцем Пиць А.А. постановлено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом міста Києва 12.07.2021 року закінчити.
Також позивачем надані виписки ПАТ «Банк Михайлівський» по особовому рахунку ОСОБА_1 .
Таким чином, у позовній заяві позивач посилався на те, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за договором №200404999 від 11.12.2015.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів підтвердження заборгованості відповідачки за укладеним кредитним договором.
Апеляційний суд у складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Як стверджує позивач 11.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , укладено угоду №200404999 щодо кредитування. щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору, (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти з встановленим строком користування з 11.12.2015 р. (видана кредитна картка), а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
Позивачем не надано докази надання (перерахування) ПАТ «Банк Михайлівський» відповідачу коштів на виконання заяви (оферти) №200404999 від 11.12.2015; будь-якої відповіді ПАТ «Банк Михайлівський» про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). 
Твердження позивача, що кредитний договір №200404999 від 11.12.2015 був укладений та є чинним, не відповідає дійсності. 
Позивачем не надано жодного доказу щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання кредитного договору.
Разом із позовом позивачем надано додаток 4, що містить виписки від 09.12.2025 за період з 23.05.2016 до 27.07.2020 за рядом особових рахунків. Обсяг даного додатку становить 636 сторінок. При цьому позивач не надає пояснень, яке відношення дані особові рахунки мають до кредитного договору №200404999 від 11.12.2015, в тому числі, але не виключно, які кошти на них обліковуються; як на підставі цих рахунків та виписок можна встановити розмір заборгованості за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015. 
Більше того, відповідно до Розділу 2 «Кредитний договір» Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404999 (додаток 2 до позову) позичальнику (Відповідачу) в ПАТ «Банк Михайлівський» було відкрито рахунок НОМЕР_1 . Виписку із цього рахунку Позивачем не надано. Інші рахунки не вказані. 
Окрім цього, Позивач не надає пояснень, чому Кредитний договір №200404999 було нібито «укладено» 11.12.2015, а виписки надані за період лише після 23.05.2016. Як наслідок, неможливо встановити «початкову точку» боргу. Без даних за перші місяці неможливо підтвердити, яка саме сума була фактично отримана Позичальником, чи здійснювалися платежі в цей період і як вони розподілялися (тіло/відсотки). Це порушує принцип прозорості розрахунку заборгованості. 
Повторно наголошено, що наданий Позивачем додаток 4, а саме виписки на 636-ти сторінках не містять відомостей щодо рахунку НОМЕР_1 , який вказано у Кредитному договорі. Водночас згідно з умовами Кредитного договору від 11.12.2015 №200404999 (додаток 2), для обслуговування кредиту було відкрито саме рахунок № НОМЕР_1 . Надані виписки (додаток 4) стосуються інших рахунків (наприклад, №24505035265015, №22078526501502 тощо). 
Позивач не довів, що операції за вказаними у виписках рахунками мають пряме відношення до виконання саме цього Кредитного договору. Відсутність виписки за основним рахунком, вказаним у договорі, унеможливлює перевірку факту видачі кредиту та правомірності нарахування заборгованості. 
Позивач не надає жодних доказів формування вказаних виписок саме Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Виписки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про організацію операційної діяльності в банках України. Виписки на 636 сторінках є фактично «технічними роздруківками» без: підпису відповідальної особи (працівника банку або ФГВФО); печатки установи; посади та прізвища особи, яка сформувала документ. 
Позивач стверджує, що виписки сформовані ФГВФО, проте в матеріалах справи відсутні супровідні листи, запити або акти приймання-передачі документів від Фонду до ТОВ «Діджи Фінанс».
20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного Договору.
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, зазначає, що позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості відповідача як перед ПАТ "Банк Михайлівський" станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ "Діджи Фінанс" за вказаним кредитним договором.
Надані Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» виписки сформовані з 23 травня 2016 року, а не з часу укладення договору 11 грудня 2015 року, що перешкоджає суду перевірити факт зарахування коштів у сумі, передбаченій кредитним договором №200404999 від 11.12.2015, 12243,65 грн. та чи здійснювалися платежі в цей період і як вони розподілялися (тіло/відсотки).
Крім того, до позовної заяви не долучено доказів, які б свідчили, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу ОСОБА_1 та відкриті на виконання кредитного договору №200404999 від 11.12.2015.
Відповідно до Розділу 2 «Кредитний договір» Заяви (оферти) від 11.12.2015 №200404999 позичальнику в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» було відкрито рахунок НОМЕР_1 . Виписку із цього рахунку Позивачем не надано. Надані виписки (додаток 4) на 636-ти сторінках не містять відомостей щодо рахунку НОМЕР_1 , який вказано у Кредитному договорі, та стосуються інших рахунків (наприклад, №24505035265015, №22078526501502, №22099526501503 тощо). 
Позивач не довів, що операції за вказаними у виписках рахунками мають пряме відношення до виконання саме до кредитного договору. Відсутність виписки за основним рахунком, вказаним у договорі, унеможливлює перевірку факту видачі кредиту та правомірності нарахування заборгованості. 
За таких обставин надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту отримання кредитних коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015.
Водночас Позивачем не надано жодного доказу отримання Відповідачем банківської платіжної картки, яка була емітована ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на ім`я Відповідача ОСОБА_1 .
Крім того, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у позовній заяві вказує, що виписки по особовим рахункам надані ФГВФО саме за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК МИХПАЙЛІВСЬКИЙ» (23 травня 2016 року) до 27 липня 2020 року, що були сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду.
Однак, надані виписки не підписані ані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, ані взагалі будь-якою особою.
Крім того, у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого можна установити період утворення заборгованості, чи сплачувались будь-які кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, на підставі чого суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості, перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, справа №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До матеріалів справи не було долучено доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.
Всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позичальнику було перераховано кошти за кредитним договором №200404999 від 11.12.2015 .
У зв`язку з цим суд обґрунтовано зазначив про відсутність належних та достатніх доказів перерахування коштів на виконання ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» умов кредитного договору №200404999 від 11.12.2015 ..
Так, відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Отже, саме факт надання кредитних коштів є істотною умовою виникнення відповідних правовідносин та підставою для виникнення у позичальника обов`язку щодо їх повернення.
За таких обставин та відповідно до змісту заявленого позову, дослідження судом доказів, які підтверджують рух грошових коштів та фактичне надання кредиту позичальнику входить до предмету доказування у даній справі.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем до позову не надано детального розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» №7_БМ від 20.07.2020.
Відтак, позивач не надав до суду детального розрахунку заявленої суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, з якого можливо було б зробити висновок про період утворення заборгованості, встановити, чи сплачувалися взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувалися відсотки за користування кредитом.
Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.
Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, достовірність, походження і розмір.
Представник позивача у апеляційній скарзі стверджував, що розрахунок виконувався уповноваженими працівниками банку з урахуванням умов Договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення. Крім того, вказано, що Договір факторингу не передбачав передачу програмного забезпечення та детального розрахунку з формулою. При цьому, на думку представника позивача, заборгованість відповідачки зафіксована у додатку до Договору факторингу Реєстрі кредитних договорів.
Варто зазначити, що передача права вимоги за договором відступлення на певну суму сама по собі не підтверджує обґрунтованість та фактичну наявність такої заборгованості.
Таким чином, передача права вимоги між кредиторами не звільняє нового кредитора від обов`язку довести належними та допустимими доказами наявність і розмір заборгованості, що підлягає стягненню.
Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав надати докази на обґрунтування позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України. Проте зазначеного обов`язку позивач не виконав, належних та достатніх доказів суду не надав.
Інші, наведені у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновку суду першої інстанції, є безпідставними та необґрунтованими.
З урахуванням того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт надання кредитних коштів, а також розмір заявленої заборгованості, - колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову та залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судова колегія доходить висновку, що сплачені апелянтом судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторону позивача.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник